Справа № 419/1263/20 
Провадження № 22-ц/810/3/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                Красносельскої Т.А.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Комунальна установа «Луганська обласна база спеціального медичного постачання»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 
на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 листопада 2020 року, ухваленого Новоайдарським районним судом Луганської області у складі: судді Мартинюка В.Б. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді звільнення з роботи, поновлення в займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                               в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до суду, який мотивував тим, що позивача на підставі наказу «Пр» №3-К від 05.01.2005 прийнято на посаду завідуючого складом № 1115 Обласної бази спецмедпостачання Управління охорони здоров`я Луганської облдержадміністрації, яке 27.12.2006 перейменовано на «Комунальна установа «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» на підставі рішення Луганської обласної ради від 27.12.2005 №7/17.
13.10.2014 року позивача прийнято на посаду виконуючого обов`язки директора Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» на підставі наказу Пр №63 від 12.10.2014. 
Розпорядженням голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 10 лютого 2020 №48-к «Про увільнення від виконання обов`язків директора комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків директора комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» 10 лютого 2020 року. 
31 березня 2020 року в.о. директора КУ «ЛОБСМП» ОСОБА_3  видано наказ №23 «Щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції», відповідно до якого посадових осіб, які обіймають посади завідуючих складами КУ «ЛОБСМП», зобов`язано забезпечити інсоляцію споруд та будівель, а також проїзд пожежної техніки відповідно до норм, встановлених чинним законодавством. 
12 травня 2020 року в.о. директора Логвіновою О.В. видано наказ №29 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача складу №1115  ОСОБА_1 », згідно з яким позивача за вчинення дисциплінарного проступку, що полягає у невиконанні вимог наказу щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції №23 від 31.03.2020, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано заходи стягнення у вигляді догани. Відповідно до п.3.1 наказу №29 від 12.05.2020 підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності є акт від 07.05.2020 №60 «Щодо невиконання наказу про забезпечення інсоляції та протипожежної дистанції», складений в.о. директора ОСОБА_3  у присутності головного бухгалтера ОСОБА_4 , бухгалтера ОСОБА_5 , секретаря ОСОБА_6 , зав. відділом складу 1115  ОСОБА_7  про результати проведення службового розслідування, згідно з яким позивачем станом на 29.04.2020 року не виконано п.1 зазначеного акту (забезпечення інсоляції та протипожежної дистанції відповідно до наказу від 31.03.2020 №23).
11.06.2020 року в.о. директора Логвіновою О.В. видано наказ №30 «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення ОСОБА_1 », згідно з яким позивача за вчинення дисциплінарного проступку, а саме систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід стягнення у вигляді звільнення з роботи.
Позивач вважає наказ від 12 травня 2020 №29 «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача складу №1115 ОСОБА_1 » незаконним, оскільки під час роботи на посаді завідувача складу №1115 позивач не був обізнаний про наявність у нього обов`язку забезпечувати інсоляцію споруд, що підтверджується листом від 04.05.2020, з яким позивач звертався до відповідача за роз`ясненням процесу інсоляції та застосування даного процесу у своїх посадових обов`язках та позивача притягнуто до відповідальності у вигляді догани на підставі незабезпечення процесу інсоляції будівель та споруд, що не входить до посадових обов`язків позивача, а з новими посадовими обов`язками завідувача складу нести відповідальність за незабезпечення інсоляції приміщень станом на 11.06.2020 року відповідач не ознайомлював позивача. 
Наказ відповідача від 11.06.2020 №30 «Щодо притягнення до дисциплінарної і відповідальності звільнення ОСОБА_1 » є незаконним, оскільки порушення обов`язку щодо інсоляції будівель та споруд, за яке притягнуто позивача до відповідальності, не передбачене посадовою інструкцією та ПВТР, воно не є систематичним, оскільки позивач раніше не притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення обов`язку щодо інсоляції; у наказі від 11.06.2020 №30 взагалі конкретно не зазначено, який обов`язок було порушено позивачем; відповідач у п. 1.4 наказу №30 посилається як на підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності на складення відповідачем актів про відсутність на робочому місці - 25.05.2020 акт №75, 26.05.2020 акт №76, 27.05.2020 акт №77, які відповідачем не складалися, натомість було складено відповідні акти №2 від 25.05.2020, акт №3 від 26.05.2020 та акт №4 від 27.05.2020 про відсутність на робочому місці позивача, тому відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
25.05.2020 року, 26.05.2020 та 27.05.2020 року позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї рідної сестри  ОСОБА_8 , про що він 25 травня 2020 року повідомляв відповідача в особі спеціаліста з кадрових питань Моргунової В.М. у телефонному режимі, а 27.05.2020 року ним було складено заяву про надання частини щорічної основної відпустки у кількості трьох днів з 25 травня 2020 року з додаванням копії свідоцтва про смерть, яку за сімейними обставинами подати позивач зміг лише 28.05.2020 року. 
Таким чином, наказ від 11.06.2020 №30 було складено не у відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки у діях позивача відсутні ознаки систематичного невиконання трудових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, у тому числі позивач незаконно був притягнутий до відповідальності за незабезпечення інсоляції (обмеження потрапляння сонячного світла через густу тінь дерев та чагарників), бо ані посадовою інструкцією, ані ПВТР не передбачена відповідальність завідувача складу за незабезпечення інсоляції, у наказі відповідач посилається на акти відсутності позивача на робочому місці за номерами № 75,76,77, які відповідачем не складались, а тому вказані акти не можуть бути належними, допустимими та достовірними доказами відсутності позивача на робочому місці з 25 травня по 27 травня 2020 року, а сама причина його відсутності на робочому місці є поважною, про що він надав докази відповідачу. 
Тому просив визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» Логвінової О.В. від 12 травня 2020 №29 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача складу №1115 ОСОБА_1 », яким за вчинення дисциплінарного проступку, що полягає у невиконанні вимог Наказу щодо недопущення інсоляції та протипожежної дистанції № 23 від 31.03.2020, притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» Логвінової О.В. від 11 червня 2020 №30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення ОСОБА_1 », яким за вчинення дисциплінарного проступку, а саме систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід стягнення у вигляді звільнення з роботи за систематичне невиконання обов`язків; поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача складу №1115 Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» з 11 червня 2020 року; стягнути з Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» середній заробіток з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів за час вимушеного прогулу за період з 12 червня 2020 року по 08 липня 2020 року у розмірі 6187,14 грн; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача складу №1115 Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» з 11 червня 2020 року, в частині стягнення з Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1681,60 грн.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про невизнання позову, оскільки з наказами №23 від 31 березня 2020 року «Щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції», від 29 квітня 2020 року №28 «Щодо порушення протипожежної дистанції»  завідуючий складом №1115  ОСОБА_9  був ознайомлений, які позивач проігнорував, не виконавши жодного з пунктів наказів, чим порушив трудовий договір, п.2.6, п.2.7, п.2.9,  п.4.7 своєї посадової Інструкції та правила внутрішнього трудового розпорядку, не надавши будь-яких вмотивованих пояснень, натомість звернувшись до відповідача з листом №28 від 04.05.2020 про роз`яснення йому, що таке інсоляція, і після отримання відповіді ОСОБА_1  вищевказаний наказ не виконав.
За систематичне невиконання службових обов`язків завідуючого складом №1115 ОСОБА_1 . Наказом №29 від 12 травня 2020 року притягнуто до дисциплінарної відповідальності та винесено догану, яка позивачем не оскаржувалась.
25, 26, 27 травня 2020 року завідуючий складом №1115,  ОСОБА_1 , не повідомивши керівництво КУ «ЛОБСМП», був відсутній на роботі весь робочій протягом 8 годин, про що складені відповідні акти.
28 травня 2020 року завідуючий складом №1115  ОСОБА_1  о 15.45 год. прийшов до КУ «ЛОБСМП» та написав заяву про надання йому відпустки на три дні з 25 травня 2020 року, проте зазначена заява не була взята до уваги як написана пізніше строку.
Систематичне невиконання обов`язків, покладених на завідуючого складом №1115 ОСОБА_1 , вбачається як повне ігнорування наказів керівництва і систематичних прогулів без поважних причин, про що позивач не ставить до відома керівництво; на доповідні сторожів від 22.05.2020 року про те, що територія складу №1115 із-за дерев дуже погано продивляється,  ОСОБА_1  належним чином не відповів та не усунув вказані недоліки, чим порушив п. 2.6, 2.7, 2.9. посадової інструкції та нехтуючи накази № 23, 28.
28 травня 2020 року на ім`я в.о. директора КУ «ЛОБСМП» від працівників установи надійшло три доповідних записки, а 29 травня 2020 року - п`ять доповідних записок про вжиття заходів до завідувача складом №1115 ОСОБА_1 про вчинення останнім інших порушень трудової дисципліни, таких як вживання алкоголю на робочому місці, використання службового транспорту в особистих цілях, примушування працівників до виконання не передбачених їх трудовими обов`язками робіт, образи працівників, що призводить до нестабільної атмосфери в колективі та інше.
 Винесений 11.06.2020 року в.о. директором КУ «ЛОБСМП» ОСОБА_3  на підставі всіх вище вказаних порушень наказ №30 «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення  ОСОБА_1 » за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, та звільнення як захід дисциплінарного стягнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України є обґрунтованим, оскільки вказана систематичність полягає у невиконанні наказу №23 від 31.03.2020 «Щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції», невиконанні наказу №28, від 29.04.2020 «Щодо порушення протипожежної дистанції», відсутність на роботі без пояснень протягом трьох днів 25.05.2020, 26.05.2020 та 27.05.2020 року, порушення трудової дисципліни в частині образ нецензурною лайкою та нанесення тілесних ушкоджень підлеглому працівнику, а також постійні знущання на адресу підлеглих та дестабілізація робочого процесу установи й тримання в страху всього колективу КУ «ЛОБСМП».
Від позивача ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти наведених відповідачем аргументів згідно з якими п.2.6, 2.7, 2.9, 4.7 посадової інструкції завідувача складу Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» передбачають обов`язок забезпечувати інсоляцію споруд і будівель, оскільки п.2.6 зазначеної інструкції передбачає: «забезпечення виконання виробничих завдань, дотримання трудової дисципліни та службової таємниці працівниками складу»; п.2.7 - «забезпечення утримання складських приміщень, територій та під`їздних шляхів складу в належному стані, підшукувати підрядників для проведення поточного та капітального ремонту складських теплових і водопровідних мереж; п.2.9 - «Суворе дотримання вимог з охорони праці та техніки безпеки, виконання протипожежних заходів та території і в приміщенні складу»; розділ інструкції «Відповідальність» містить п. 4.7, однак і цей пункт інструкції не містить конкретного обов`язку забезпечувати інсоляцію споруд та будівель. Тобто у вказаних пунктах інструкції, на які посилається відповідач, мова не йде про «процес інсоляції» та обов`язок її забезпечення. Не можна погодитись з твердженням представника відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани відповідно до наказу №29 від 12 травня 2020, оскільки позивач раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі за порушення інсоляції та протипожежної дистанції, що підтверджується п.5.1 зазначеного наказу. До відзиву представник відповідача додав копії актів про відсутність на робочому місці позивача за номерами 2, 3, 4 відповідно від 25.05.2020, 26.05.2020 та 27.05.2020 року, що лише зайвий раз підтверджує про неіснування наказів за номерами № НОМЕР_1 , 76, 77, на які відповідач посилається у оскаржуваному наказі від 11.06.2020 року №30. Доповідні працівників КУ «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» Вишнякова, Валуйського, Кудрявцева, Межинського, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не є належними, допустимими та достовірними доказами систематичних порушень трудового договору та ПВТР, оскільки вказані працівники продовжують працювати у відповідача, тому можна вважати що всі ці доповідні складені за ініціативою ОСОБА_3 , яка виконує обов`язки керівника КУ «Луганська обласна база спеціального медичного постачання».
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 листопада 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді звільнення з роботи, поновлення в займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Відмову у задоволенні позову суд мотивував тим, що систематичне невиконання ОСОБА_1 трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, мали систематичний характер, що є підставою для його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та просить скасувати його і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.
Доводами апеляційної скарги є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що виразилося у нез`ясуванні того: що саме ОСОБА_16 є уповноваженою особою за виконання умов колективного договору, укладеного між КП «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» та працівниками зазначеної установи і що при наявності у працівників установи поважних причин для відсутності на робочому місці всі працівники завжди повідомляли її про такі обставини і вона, в свою чергу, доводила до відома керівництва про причини відсутності працівників на роботі, та причини неповідомлення ОСОБА_16 25 травня 2020 керівника відповідача про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у період з 25.05.2020 по 28.05.2020 з поважних причин, пов`язаних зі смертю рідної сестри позивача, та неотримання від позивача письмових пояснень щодо його відсутності на роботі у цей період; обставини наявності вини у діях ОСОБА_1 щодо невиконання Наказу №23 від 31.03.2020 з огляду на відсутність перевірок з боку компетентних органів як до винесення вказаного наказу та Наказу №28 від 29.04.2020, так і після цього на предмет порушення на території складу №1115 протипожежної дисципліни та «інсоляції» та з огляду на Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України та статусу земельної ділянки, належної територіальній громаді, оскільки не з`ясовано обставини належності будівель складу №1115 та земельної ділянки, переданої в оперативне управління КУ «ЛОБСМП», та меж території, яка закріплена за територією відповідача та обсяги пайової участі безпосередньо відповідача по справі у користуванні, у тому числі зеленими насадженнями біля складу №1115; в Наказі №23 від 31.03.2020 та в наказі №28 від 29.04.2020 не зазначено про висновки комісії щодо знесення зелених насаджень біля складу; обставини погодження відповідачем питання знесення дерев та чагарників біля складу №1115 з Новоайдарської селищною радою; інсоляції та протипожежної дистанції; 
невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи: пункти 2.7, 2.9, 4.7, на які посилається відповідач як на підставу відповідальності позивача, не передбачають обов`язку ОСОБА_1 як завідуючого складом забезпечувати інсоляцію, і до обов`язків позивача не входить вимірювання освітлення за допомогою люксметру, такий обов`язок не було введено жодним наказом та не було доведено до відома позивача, а судом на власний розсуд віднесено вказане до обов`язків позивача та введено відповідальність за недотримання інсоляції; суд не дав оцінку поважності відсутності позивача на робочому місці з 25 по 28 травня 2020 року, якою є смерть рідної сестри; посилання суду на порушення позивачем ПВТР не ґрунтуються на матеріалах справи, в яких вказані правила відсутні та судом не досліджувалися;
порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, полягає в неврахування судом численної практики Верховного Суду, відповідно до якої умовою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є порушення працівником лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції чи випливають з Правил внутрішнього трудового розпорядку; судом не дано оцінку неврахуванню власником ступеня тяжкості дисциплінарного проступку та заподіяної шкоди, оскільки позивач тривалий час працює у відповідача, є людиною пенсійного віку, раніше стягнень не мав, займався благодійною діяльністю, про що свідчать подяки, не дав оцінки показанням свідка ОСОБА_16 , яка підтвердила, що їй як завідуючому 1-го відділення складу №1115 не доводився до відома зміст наказів №23 та 28, а також зміст поняття «інсоляція»; не перевірено дотримання порядку отримання від позивача пояснень з приводу порушень, у тому разі і щодо відсутності на робочому місці з 25 по 28 травня 2020 року; суд не застосував до правовідносин сторін ст. 31 КЗпП України, згідно з якою відповідач не мав права вимагати від ОСОБА_1 здійснювати «інсоляцію», оскільки цей процес вимагає спеціальних знань та застосування спеціального обладнання - люксметра, що не входить до обов`язків завідуючого складу №1115 та взагалі не передбачено ані посадовою інструкцією, ані ПВТР; оскільки ОСОБА_1 прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з приводу його відсутності на робочому місці з 25 по 28.05.2020 року відповідачем відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою КМУ від 13 червня 2000 р №950 провести службове розслідування, чого не зроблено.
Тому просить скасувати рішення Новоайдарського районного суду від 27.11.2020 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії -Кострицького В.В., Лозко Ю.П. Апеляційне провадження по справі було відкрито 06 січня 2021 року. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 02 березня 2021 року об 11.30 год. 02 березня 2021 оголошено перерву на 18 березня 2021 о 15.45 год., у відповідності до ч. 2 ст. 371 ЦПК України ухвалою суду від 02.03.2021 розгляд справи продовжений на 15 днів.
У судовому засіданні позивач та його представники підтримали доводи апеляційної скарги.
Представники відповідача заперечували проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з часиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.
Звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений у статті 148 КЗпП України, відповідно до якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким міжнародним договором є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці 1982 року №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.
Отже, під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 05 січня 2005 року ОСОБА_1 прийнято на посаду завідуючого складом №1115, що підтверджується записом №27 у трудовій книжці на ім`я позивача.
27.12.2006 року найменування відповідача змінено на «Комунальна установа «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» на підставі рішення Луганської обласної ради від 27.12.2006№ 7/17, що підтверджується записом №28 (а.с. 10).
13.10.2014 року позивача призначено виконуючим обов`язків Директора Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» на підставі наказу «Пр №63 від 12.10.2014, що також підтверджується записом у трудовій книжці №29 (а.с. 10 зв).
Відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 10 лютого 2020 року №48-к «Про увільнення від виконання обов`язків директора комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків директора комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» 10 лютого 2020 року (а.с. 11).
Наказом №29 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача складу №1115 ОСОБА_1 » від 12 травня 2020, підписаного в.о. директора ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, що полягає у невиконанні вимог наказу щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції №23 від 31.03.2020, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано заходи стягнення у вигляді догани (а.с. 12).
Наказом №30 «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення ОСОБА_1 » від 11.06.2020, виданим в.о. директора Логвіновою О.В., ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, а саме систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗПП притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано захід стягнення у вигляді звільнення з роботи за систематичне невиконання обов`язків, п. 3 ст. 40 КЗПП України (а.с. 75-77).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу накладення на позивача вказаних дисциплінарних стягнень, обґрунтованість яких суд вважав доведеними з огляду на зміст посадової інструкції завідуючого складу та систематичний характер їх невиконання, причиною чого стало несприйняття позивачем, який пропрацював тривалий час керівником, своїм безпосереднім керівником колишню підлеглу та небажання виконувати її вказівки.
Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, враховуючи обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 11 ЦПК України), колегія суддів зауважує наступне.
Щодо доводу апеляційної скарги про те, що пункти 2.6, 2.9, 4.7, на які посилається відповідач як на підставу відповідальності позивача, не передбачають обов`язку ОСОБА_1 як завідуючого складом забезпечувати інсоляцію, і до обов`язків позивача не входить вимірювання освітлення за допомогою люксметру, такий обов`язок не було введено жодним наказом та не було доведено до відома позивача, то вказані пункти Інструкції, з якою позивача ознайомлено належним чином, передбачають: «забезпечення виконання виробничих завдань, дотримання трудової дисципліни та службової таємниці працівниками складу» (п.2.6); «забезпечення утримання складських приміщень, територій та під`їздних шляхів складу в належному стані, підшукувати підрядників для проведення поточного та капітального ремонту складських теплових і водопровідних мереж» (п.2.7); «Суворе дотримання вимог з охорони праці та техніки безпеки, виконання протипожежних заходів та території і в приміщенні складу» (п.2.9); п. 4.7 встановлює відповідальність завідуючого складом і не містить конкретного обов`язку забезпечувати інсоляцію споруд та будівель. 
Тобто у вказаних пунктах інструкції, на які посилається представник відповідача, мова не йде про «процес інсоляції» та обов`язок її забезпечення.
Проте, виходячи із загальних вимог забезпечення утримання складських приміщень, територій в належному стані (п.2.7 Інструкції), позивач, який безпосередньо підпорядковується керівнику установи (п.1.3 Інструкції), має виконувати вказівки останнього в разі їх обгрунтованості та лише в межах наданих йому повноважень.
Натомість відповідачем жодним чином не доведено порушення наявної у складі №1115 інсоляції, її невідповідність та в чому саме вимогам ДБН 360-92, а відповідні висновки спеціалістів відсутні. 
Відсутні і відомості про наявність в розпорядженні позивача сертифікованого спеціального обладнання - люксметра та згідно з вимогами нормативних документів у галузі будівництва, вимірювання за допомогою якого проводяться при певних умовах сертифікованим фахівцем. 
Відповідачем не надано доказів того, що безпосередньо в приміщенні складу №1115 рівень природної освітленості обчислювався у такий спосіб і що він не відповідає вимогам нормативних документів .
Не може бути взятий до уваги як доказ винної бездіяльності позивача наказ №23 від 31 березня 2020 «Щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції», виданий в.о. директора КУ «ЛОБСМП» Логвіновою О.В., відповідно до якого посадових осіб, які обіймають посади завідуючих складами КУ «ЛОБСМП», було зобов`язано забезпечити інсоляцію споруд та будівель, а також проїзд пожежної техніки відповідно до норм, встановлених чинним законодавством, оскільки його зміст носить загальний характер.
Доказів ознайомлення позивача із цим наказом відповідачем не надано (а.с. 51).
Не може бути доказом ознайомлення позивача з наказом відповідача лист ОСОБА_1 від 04.05.2020 №28 з приводу роз`яснення йому слова «інсоляція» для складу №1115, оскільки вказане мало місце у відповідь на запит в.о. директора КУ «ЛОБСМП» від 29.04.2020 №57 щодо надання пояснень про порушення трудової дисципліни та невиконання наказу №23 від 31.03.2020 «Щодо порушення інсоляції та протипожежної дистанції» (а.с. 53).
Що стосується порушення протипожежної дистанції, то обов`язок суворого дотримання вимог з охорони праці та техніки безпеки, виконання протипожежних заходів та території і в приміщенні складу покладений на позивача п.2.9 його посадової Інструкції.
Проте, жодних належних доказів порушення позивачем цього обов`язку відповідачем так само не надано.
Протипожежний режим підприємства слід розуміти як комплекс заходів, які повинні бути реалізовані підприємством для забезпечення нормального протипожежного стану підприємства. Нормативну базу цього питання становлять Кодексу цивільного захисту України (глава 13) та Правила пожежної безпеки України, затверджені наказом МВС від 31.12.2014 №1417.
В матеріалах справи відсутні та позивачем не надані передбачені підпунктом 48 п. 3 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. №1052, акти перевірок додержання ти виконання вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту на території та у приміщеннях КУ «ЛОБСМП» та видані на їх підстави приписи тощо про усунення порушень у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, що відноситься до основних завдань ДСНС.
Не надано відповідачем і інших доказів, які б свідчили про порушення правил протипожежної безпеки у ввіреному позивачу складі.
Як пояснив у суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 , будь-яка документація по складу №1115 на предмет дотримання протипожежної безпеки відсутня, і як під час роботи позивача на посаді завідуючого складом, так і після звільнення компетентні органи не встановили відповідних порушень на підприємстві відповідача, приписів не вносили, а Наказ щодо порушення протипожежної дистанції №23 від 31.03.2020 винесений керівником згідно листа Департаменту охорони здоров`я, який носив загальний зміст щодо дотримання правил пожежної безпеки в підпорядкованій йому установі відповідача.
Зміст Наказу відповідача №23 від 31.03.2020 в частині недопущення порушення протипожежної дистанції носить загальний характер щодо проїзду пожежної техніки, а вказані в ньому норми п.5.12 ДБН 360-92 стосуються «Ландшафтно-рекреаційної території Озеленені території міста».
Наказ відповідача №28 від 29.04.2020 «Щодо порушення протипожежної дистанції» завідуючому складу №1115 КУ «ЛОБСМП» ОСОБА_17 стосується можливості проїзду пожежної техніки згідно Протипожежним вимогам відповідно до норм ДБН 360-92 щодо відстані від краю проїзду до стін будинку, ширини проїзду, недопущення розміщення огорож, повітряних ліній електропередачі і рядкового насадження дерев тощо. 
Натомість докази невідповідності на складі №1115 вказаним вимогам відповідачем також не надані.
За таких обставин твердження відповідача про наявні порушення протипожежної дистанції, у тому разі і щодо проїзду пожежної техніки, які потребують усунення з боку позивача в силу його посадових обов`язків та Наказів №23 від 31.03.2020, Наказу №28 від 20.04.2020 ґрунтуються на припущеннях.
Оскільки відповідачем не доведено порушення інсоляції у приміщенні складу №1115 та порушень протипожежної дистанції вказаного складу, завідуючим якого був позивач, не доведено належне ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про порушення інсоляції та протипожежної дистанції №23 від 31.03.2020, відсутні відомості про те, який саме пункт ДБН в частині протипожежної дистанції порушив позивач, то відсутні підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення за невиконання вимог Наказу №23 від 31.03.2020 у вигляді догани Наказом №29 від 12 травня 2020 (а.с. 12).
Щодо доводів апеляційної скарги про поважність причин відсутності позивача на робочому місці з 25 до 27 травня 2020 року включно, то вони також заслуговують на увагу.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Обов`язком суду у разі вирішення спору є з`ясування поважності причин відсутності працівника на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Виходячи із конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що на боці позивача існують такі поважні причини його відсутності на робочому місці з 25 до 27 травня 2020 року, які виключають його вину та умисел на порушення трудової дисципліни, а саме - смерть 25 травня 2020 року рідної сестри позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20 зв.). 
Вказане є достатньою підставою для визнання причин відсутності на робочому місці позивача поважними.
Копія вказаного свідоцтва про смерть була додана позивачем до його заяви від 27.05.2020 року на ім`я в.о. директора КУ «ЛОБСМП» про надання частини щорічної основної відпустки.
Не заслуговує на увагу заперечення відповідача, що вказане не має зворотної дії і не відповідає законодавству (резолюція на заяві від 28.05.2020), оскільки хоча надання відпустки дійсно є правом роботодавця, проте в даному випадку визначальним для наступного застосування до позивача ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є не надання або ненадання відпустки, а визначення поважності або неповажності причин відсутності його на робочому місці.
Доказів відібрання від позивача ОСОБА_1 пояснень з приводу його відсутності на робочому місці 25.05.2020, 26.05.2020, 27.05.2020 року або відмови позивача надати такі пояснення у відповідності до вимог 148 КЗпП України відповідачем не надано.
Професійна спілка на підприємстві відповідача відсутня.
Враховуючи незаконність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності Наказом №29 від 12 травня 2020, відсутність наступного дисциплінарного проступку, має місце і відсутність систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
Не заслуговують на увагу посилання відповідача на порушення позивачем п.2.6, 2.7, 2.9. посадової інструкції та нехтування і невиконання наказів №23, 28 в частині нереагування на доповідні сторожів від 22.05.2020 року про те, що територія складу №115 із-за дерев дуже погано продивляється, як підстава для дисциплінарної відповідальності, оскільки вказане не стосується інсоляції приміщення складу №1115 та протипожежної дистанції і не було підставою для накладення стягнення.
Як не заслуговує на увагу і посилання на численні доповідні працівників відповідача щодо невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язковів та неетичну поведінку у колективі, оскільки з приводу них відповідачем не проводилися у передбачений спосіб перевірки з дотриманням прав працівника як потенційного порушника трудової дисципліни та не встановлені відповідні порушення, які, крім того, відповідачем не враховувалися під час прийняття рішення про його звільнення у якості систематичного невиконання обов`язків, покладених на позивача трудовим договором.
В суді апеляційної інстанції представник відповідач ОСОБА_3 також не пояснила, які саме порушення інсоляції та протипожежної дистанції мали місце на складі №1115 і чого конкретно не виконав позивач в межах своїх повноважень для їх дотримання.
Також є помилковими і доводи апеляційної скарги позивача в частині того, що системність невиконання покладених на працівника трудових обов`язків може складати лише тотожні дисциплінарні порушення, непроведення відповідачем службового розслідування з приводу відсутності на робочому місці з 25 по 28.05.2020 року відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою КМУ від 13 червня 2000 №950, оскільки вказаним Порядком визначено вичерпний перелік випадків проведення такого розслідування, до яких вказані прогули не відносяться, та інші доводи, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є встановлені колегією суддів допущені відповідачем порушення закону під час накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень.
Щодо висновку суду про те, що єдиною причиною порушення позивачем своїх трудових обов`язків стало те, що, пропрацювавши тривалий час на керівній посаді, ОСОБА_1 не сприймав своїм безпосереднім керівником свою колишню підлеглу ОСОБА_3 та не бажав виконувати її вказівки, і інших причин невиконання зазначених наказів суд не знайшов, то таке не відповідає встановленій колегією суддів відсутності порушень з боку позивача щодо інсоляції та протипожежної дистанції, які він мав би усунути у разі їх наявності. Докази наявності таких порушень суду не надані.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Визначальним для правильного вирішення виниклого спору є встановлені колегією суддів вищезазначені порушення трудових прав позивача, що призвели до його незаконного звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
Оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, тому трудові права позивача підлягають захисту шляхом поновлення його на роботі на займаній посаді завідувача складу №1115 Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» з 12 червня 2020 року, а не 11 червня 2020 року, як помилково просить позивач, оскільки день звільнення є останнім робочим днем (п.2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58).
У частині другій статті 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
З аналізу зазначеної норми витікає не право, а обов`язок суду стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати, тобто з 12 червня 2020 до часу ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі - 18 березня 2021.
Визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, які сформовані під час розгляду справ №6-648цс15 від 16 грудня 2015, №6-419цс16 від 14.09.2016 та інших щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу, від яких не відступив Верховний Суд, вимоги статті 27 Закону України «Про оплату праці», Порядок обчислення середньої заробітної плати №100, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.
З урахуванням норм, зокрема, абз. 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку №100).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.
Заробітна плата позивача ОСОБА_1 відповідно до наданої відповідачем довідки становить за квітень 2020 - 7631,00 грн, за травень 2020 - 5087,00 грн, а облік робочого часу на підприємстві відповідача проводиться згідно п`ятиденного робочого тижня, кількість робочих днів у квітні та травні 2020 становить 21 та 19 днів відповідно, то середньоденний заробіток позивача ОСОБА_18 становить 12718 : 40 = 318 грн, середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (21+19) : 2 = 20.
З урахуванням наведеного, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 червня 2020 по 18 березня 2021 року - 193 робочих дні х 318 грн = 61374 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як середній заробітній заробіток за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги, таким чином, дають підстави для висновку про те, що оскаржуване рішення постановлене за умови невідповідності висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи та за умови вищезазначеного неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 3 та 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 листопада 2020 року і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач за подання позовної заяви про оскарження наказу про дисциплінарне стягнення та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплатив по 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840,80 х 2 = 1681,60 грн, з урахуванням чого за подання апеляційної скарги сплатив 150 % вказаної суми, тобто 2522,40 грн, то вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову немайнового характеру про поновлення на роботі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що діяв станом на час подання заяви, у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 840,80 грн, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а також 150 % від вказаної суми за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн. Отже з відповідача на користь держави загалом підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд 

                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 27 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування заходу стягнення у вигляді звільнення з роботи, поновлення в займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» Логвінової О.В. від 12 травня 2020 року №29 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача складу №1115 ОСОБА_1 » у вигляді догани.
Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» Логвінової О.В. від 11 червня 2020 року №30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення ОСОБА_1 " та звільнення його з роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на роботі на посаді завідувача складу № 1115 Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» (місцезнаходження юридичної особи: 93500, Луганська обл., Новоайдарський район, смт Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 1; код ЄДРПОУ 00180404) з 12 червня 2020 року.
Стягнути з Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» (місцезнаходження юридичної особи: 93500, Луганська обл., Новоайдарський район, смт Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 1; код ЄДРПОУ 00180404) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 червня 2020 року до 18 березня 2021 року у сумі 61374 грн з утриманням з цієї суми податку й інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» (місцезнаходження юридичної особи: 93500, Луганська обл., Новоайдарський район, смт Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 1; код ЄДРПОУ 00180404) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 4204 грн.
Стягнути з Комунальної установи «Луганська обласна база спеціального медичного постачання» (місцезнаходження юридичної особи: 93500, Луганська обл., Новоайдарський район, смт Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 1; код ЄДРПОУ 00180404) на користь держави судовий збір у розмірі 2102 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови - 22 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: