ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І.
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 201/8174/19
провадження № 61-13313св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 липня 2020 року залишив без змін. 
 
При цьому Верховний Суд вказав, що:
«касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме судами в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), оскільки батько також має рівні права на виховання малолітньої дитини. […] Посилання заявника на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц за подібних правовідносин, не свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування такого висновку, оскільки висновки суду касаційної інстанції у справі № 215/4452/16-ц хоч і зроблені за подібних правовідносин, проте за встановлення інших фактичних обставин, які є відмінними від фактичних обставин справи, яка переглядається, що виключає можливість його застосування».
 
Не можу погодитися із постановою колегії суддів з таких мотивів.
 
1. У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
1.1. Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
 
1.2. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
1.3. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
 
2. У справі, що переглядається, позивач (батько) звернувся із позовом до відповідача (матері) про визначення місця проживання дитини разом із ним. Позовні вимоги мотивував тим, що дружина погрожує відібрати сина та виїхати на постійне місце проживання до АР Крим, де проживає її матір. Відповідач забрала дитину і поїхала з нею в невідомому напрямку. У свою чергу мати (відповідач) звернулася із позовом до батька (позивача) про визначення місця проживання дитини разом із нею. Позовні вимоги мотивував тим, що разом із сином тимчасово мешкає в квартирі, частина якої належить батьку, шукає інше житло. Колишній чоловік проживає у гуртожитку з іншою жінкою і її дітьми, однак за її згодою на вихідні дні забирає сина з ночівлею. Вказувала, що ніколи не перешкоджала спілкуванню сина із батьком, тоді як батько та його родичі неодноразово здійснювали по відношенню до неї психологічне насилля. Стверджувала, що батько дитини не зможе забезпечити сину нормальне життя в кімнаті гуртожитку разом з іншою жінкою і її дітьми. Встановлені фактичні обставини: дитина проживає разом із матір`ю, батько займається вихованням сина, часто приводить і забирає сина з дитячого садка, водить дитину до логопеда; прислуховується до порад вихователів у спілкування із сином уважний, тактовний, завжди вислуховує сина і відповідає на його запитання; видно, що людина в усьому довіряє батькові. Мати хлопчика приділяє достатньо уваги вихованню і навчанню дитини; відвідує батьківські збори; бере участь у заходах; за дитиною здійснює належний догляд; вчасно приводить і забирає дитину, по відношенню до сина - турботлива і уважна мама. Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради 17 грудня 2019 року складений висновок № 229/05-38 «Про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким за доцільне визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю ОСОБА_4 .
 
2.1. У справі № 215/4452/16-ц позивач (батько) звернувся із позовом до відповідача (матері) про визначення місця проживання дитини разом із ним. Позовні вимоги мотивував тим, що син повинен проживати з ним, оскільки він має власну оселю, стабільний дохід, працює підприємцем, займається вихованням дитини, тоді як відповідач проживає у найманій квартирі. Син висловлює своє не бажання проживати з матір`ю. Встановлені фактичні обставини: умови проживання сина у позивача задовільні, будинок охайний, чистий, у дитини є своя кімната, стіл, стілець, одяг, комп`ютер; висновком органу опіки і піклування встановлено, що дитина проживає з батьком, у якого наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. Дитина, як у розмові з психологом, так і в судовому засіданні повідомила, що рівнозначно любить як батька, так і матір, але проживати хоче з батьком. Дитина більш прихильно ставиться до батька. Дитина емоційно прив`язана до батька, дослухається його думки, батько користується у дитини авторитетом; любить маму, бажає з нею бачитися й спілкуватися. Протягом року хлопчик думку не змінив, бажає проживати з батьком. Вік і рівень розвитку хлопчика дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання. У судовому засіданні дитина висловила бажання проживати разом із батьком, пояснивши, що йому там проживати зручно та комфортніше. Батько не забороняє бачитися з мамою, проте вона не дозволяла бачитися з батьком. Вказував, що проживав деякий час разом з мамою, приходила до нього у школу, він її любить, проте хоче проживати з батьком, а з мамою зустрічатися.
 
2.2. Таким чином, висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц, та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
 
2.3. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
2.4. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
2.5. За таких обставин, з урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, та тому колегії суддів необхідно було закрити касаційне провадження.

Суддя                                                                                                       В. І. Крат