КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 березня 2021 року місто Київ.
    Справа 359/1766/20
    Апеляційне провадження № 22-ц/824/5614/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                               Желепи О.В.,
суддів:                                         Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
секретар судового засідання     Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 21 січня 2021 року, (у складі судді Чирки С.С., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління муніципального комунального підприємства - 1 про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила суд встановити новий порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , за яким виділити у спільне користування всю квартиру та підсобні приміщення: коридор, кухню, санвузол, ванну кімнату, шафу, кладову та балкон ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зобов`язати УМКП-1 укласти договір найму на все займане приміщення у вищевказаній квартирі з ОСОБА_1 , об`єднати особові рахунки відкриті на дві кімнати відкриті на ім`я ОСОБА_4 та рахунок відкритий на одну кімнату на ОСОБА_2 . 
В вересні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву в якій вона просила суд: змінити умови житлового найму квартири АДРЕСА_1 . Об`єднати лицеві рахунки, що були відкриті на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вказавши основним наймачем ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 членами сім`ї. Зобов`язати УМКП-1 укласти з позивачем договір найму і відкрити на її ім`я лицевий рахунок на всю квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що її родині було відмовлено в об`єднанні двох рахунків, з посиланням на те, що зміна була проведена на підставі рішення суду, а тому тільки суд може повернути становище, яке існувало до зміни договору житлового найму.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 21 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
 
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, ОСОБА_1 подала 19.02.2021 року апеляційну скаргу,  в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному  обсязі.Посилається на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та неналежно надав оцінку отриманим доказам.
 
Вказує, що причиною відмови судом у задоволенні позову стало те, що позивачем не було додано ордер до позовної заяви. Однак оригінал вказаного ордеру знаходиться в Управлінні муніципальне комунальне підприємство - 1 (УМКП-1) на зберігання, а також наявність ордеру попередньо вже було встановлено у рішеннях Бориспільського міськрайонного суду Київської області, зокрема у справі від 11 лютого 2005 року Бориспільського міськрайонного суду в Київській області, справа №2- 412\2005 яким було встановлено порядок користування зазначеною квартирою у м. Борисполі. Після розгляду справи Позивач звернулася до Управління муніципальне комунальне підприємство - 1 (УМКП-1) з метою отримання зазначеного ордеру, який надав належно завірену копію вказаного документу, яку скаржник долучив до апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду  ОСОБА_1 , відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3  доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
Представник Управління муніципального комунального підприємства до суду не з`явився, просили розглянути справу без їх участі задовольнивши апеляційну скаргу.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Так, відповідно до положень статей 103,  104 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам  статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.
Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду у справі №2-412/2005 від 11 лютого 2005 року був встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яким виділено ОСОБА_2 в користування жилу кімнату №8-розміром 9,9 кв.м, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 -кімнати №7 розміром 12,6 кв.м. та №2 розміром 16,9 кв.м., а підсобні приміщення: коридор, кухню, санвузол, ванну кімнату, шафу-кладову та балкон залишено в спільному користуванні та було зобов`язано КП «ЖЕК №1» укласти з ОСОБА_2 окремий договір найму кімнати №8 площею 9,9 кв.м. Зі змісту цього рішення вбачається, що в грудні 1983 року сім?'ї з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_1 (шлюб з якою розірвано 09.06.1999 року), їх синам ОСОБА_2 , 1977 року народження, та ОСОБА_8 , 1981 року народження, була надана трикімнатна квартира з житловою площею 39,4 кв.м. за вказаною адресою, яка є власністю виконкому Бориспільської міської ради та знаходиться на балансі КП «ЖЕК №1» (а.с.10-11).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду у справі №359/4871/18 від 10 січня 2019 року було визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 (а.с.12-15). Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року залишено без змін (а.с.15).
Відповідно до довідки № 6274 виданої 14.01.2020 року УМКП-1 (а.с.9) про склад сім`ї наймача квартири, в ній мешкають двоє наймачів  ОСОБА_2 -наймач, та ОСОБА_1 -мати наймача.
Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності.
З листа Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 від 23.01.2020 року №Д-7вбачається, що в об'єднанні особових рахунків ОСОБА_1 відмовлено з огляду на те, що розподіл особових рахунків проведено на підставі рішення суду, а тому для вирішення даного питання необхідно звертатися із відповідною заявою до суду (а.с.20).
Суд також встановив, що між сторонами не існує спору щодо права користування спірною квартирою. 
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновок суду про відсутність підстав для встановлення порядку користування квартирою , щодо якого немає спору, а також зміни договору житлового найму на підставі рішення суду, відповідає цим обставинам, вимогам закону.
Нормою ст. 64 ЖК України визначено, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст.15 ЖК компетенція виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду - видача ордерів на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.
Відповідно до ст.85 ЖК на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селещної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.
Суд вірно встановив, що з часу ухвалення рішення про зміну договору житлового найму, взаємини між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 змінились, кожен з них визнає за іншим право користування всією спірною квартирою, за таких обставин, останні мають право зареєструвавши місце постійного проживання у спірній квартирі, вимагати укладення з ними одного договору житлового найму. При цьому наявність попереднього судового рішення не має правового значення так як воно було реалізовано, щодо порядку користування, який був встановлений після його ухвалення, в подальшому ОСОБА_1 та члени її сім`ї знову стали спільно користуватись кватирою.
Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи, яка звертається до суду.
Судом достовірно встановлено і це було підтверджено сторонами під час апеляційного розгляду між ними відсутній спір щодо порядку користування квартирою. 
З огляду на те, що УМКП-1 в своєму клопотанні також просить задовольнити апеляційну скаргу, що свідчить про відсутність будь-якого спору, а тому заявлені вимоги є безпідставні та не повинні вирішуватись в суді, а можуть бути вирішені сторонами без суду.  
Доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовив у задоволені позову, так як позивачем не було додано ордер до позовної заяви не відповідають дійсності, оскільки суд відмовив в позові з інших підстав.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги слід покласти на особу, яка її подавала, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови  складено 25 березня 2021 року.
Головуючий                                                                             О.В. Желепа 
   Судді:                                                                              В.А. Кравець
                                                                                
                                                                                             О.Ф. Мазурик