Дата документу 16.03.2021 Справа № 337/562/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 337/562/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
№ 22-ц/807/575/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, про визнання права власності на спадщину,
ВСТАНОВИВ

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, про визнання права власності на спадщину.

В обґрунтування позову зазначала, що 26.06.2009 р. матір`ю позивача, ОСОБА_2 було складено заповіт на користь ОСОБА_1 всього майна заповідача, яке буде наявним в день смерті.

Померлій ОСОБА_2 належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином вказана квартира входить до переліку майна, яке охоплюється заповітом від 26.06.2009 р.

Після смерті свого чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 проживала в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач, ОСОБА_1 постійне відвідувала матір, утримувала її, надавала кошти на життя, купівлю їжі та оплату комунальний послуг.
З 2014 р. ОСОБА_1 в зв`язку з напруженою ситуацією між Україною та Росією , враховуючі що в майбутньому можливі складності в регулярному відвідуванні матері, вирішила забраті свою матір, ОСОБА_2 до Росії, оскільки матір в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я потребувала постійного догляду. Таким чином, з початку 2014 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали за адресою ОСОБА_1 в Російській Федерації.
ОСОБА_2  не була офіційно зареєстрована в квартирі позивачки в Росії, в зв`язку з тим що була громадянкою України, та через похилий вік та постійні хвороби не мала можливості зібрати документи для офіційної реєстрації в квартирі доньки.
Останні місяці свого життя ОСОБА_2 тяжко хворіла, не могла самостійно пересуватися та в результаті померла від ускладнень здоров`я.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла внаслідок своєї хвороби за адресою постійного проживання разом із позивачем: АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_2 була похована в Російській федерації, за останнім місцем свого проживання. Всі дії щодо поховання ОСОБА_2 здійснювала позивач, що також свідчить про фактичне проживання позивачки зі своєю матір`ю на момент смерті.
Після смерті матері, ОСОБА_1 вважаючи, що вона автоматично приймає спадщину після своєї матері, оскільки є єдиним спадкоємцем за заповітом, проживала з матір`ю за однією адресою на момент її смерті та фактично прийняла управління майном матері. Вважала, що фактично прийняла спадщину, а дії щодо отримання свідоцтва про право на спадщину зможе в будь-який момент, коли буде знаходитися на території України.
Будь - які інші спадкоємці за заповітом або за законом після ОСОБА_2 на сьогодні відсутні.
Після смерті ОСОБА_2 у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина в наступному вигляді: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2007 р. №539, видане державним нотаріусом Восьмої державної нотаріальної контори Федченко О.О.
В квітні 2019 р. позивачка через представника звернулась до нотаріальної контори для отримання переліку документів для оформлення прав на спадкове майно, проте нотаріусом їй було відмовлено з тієї причини, що в неї відсутнє документальне підтвердження факту проживання за однією з матір`ю адресою на момент її смерті, оскільки згідно відмітки в паспорті офіційно ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а також відсутній оригінал правовстановлювального документу на квартиру.
Приватним нотаріусом позивачу було роз`яснено її право на звернення до суду для підтвердження факту проживання з заповідачем за однією адресою на момент його смерті, після чого ОСОБА_1 та визнання права власності в порядку спадкування.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Працевитого Г.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до технічного паспорту, ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло виданого Хортицькою райадміністрацією 11.02.2002 року, належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-23).
11.12.2007 року, в.о. державного нотаріуса Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., на підставі заповіту, посвідченого Філіповою Л.П. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене у свідоцтві майно підлягає державній реєстрації(а.с.19).
26.06.2009 року ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. оформила заповіт відповідно до якого все майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, та на що за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1 (а.с.25-26).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла у Російській Федерації, м. Москва(а.с. 8, 24).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою заявлено вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, проте не вирішувалися вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, що надавало б право позиваці оформити спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції,судова колегія враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу було роз`яснено законодавство щодо прийняття спадщини та оформлення спадкових прав.

Нотаріусом не було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Натомість було роз`яснено позивачці, що спадкоємець, який пропустив строк на прийняття спадщини має право на визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за відповідним позовом.

З таким позовом позивач до суду не зверталася.

Також нотаріусом було роз`яснено право надати документи ячкі підтверджують факт смерті спадкодавця, час та місце відкриття спадщини, факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не використала встановлений законом порядок нотаріального оформлення спадщини, не зверталася до нотаріальної контори з наданням відповідних документів на підтвердження факту спільного проживання хі спадкодавцем, а також, у разі відсутності таких документів не зверталася до суду з позивом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У оскаржуваному судовому рішенні суд навів положення закону, які регулюють спірні відносини.

Так, згідно з вимогами ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна, після померлої ОСОБА_2 , не зверталась.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження неможливості здійснити нотаріальне оформлення спадщини, суд першої інстанції ухвалив відповідне закону рішення, підстав для скасування якого судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков