Справа № 128/3291/16-ц
Провадження № 22-ц/801/604/2021
Категорія: 8
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року	Справа № 128/3291/16-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
Головуючого (судді-доповідача): Копаничук С.Г.
Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.
за участю секретаря - Очеретної М.С.
учасники справи:
позивач – Казенне науково-виробниче об`єднання «Форт» МВС України;
відповідач – Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали оскарження ухвали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2020 року про забезпечення позову, постановлену судом під головуванням судді Ганкіної І.А., у цивільній справі за позовом Казенного науково-виробничого об`єднання «Форт» МВС України до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, за участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання протиправним наказу про затвердження документації із землеустрою, його скасування та зобов`язання скасувати державну реєстрацію прав, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2016 року КНВО «Форт» МВС України (далі – Об`єднання) звернулось до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, за участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання протиправним наказу про затвердження документації із землеустрою, його скасування та зобов`язання скасувати державну реєстрацію прав. Вказало, що рішенням Вінницької обласної ради від 14.11.2001 року №516, позивачу надано у постійне користування земельну ділянку 0,147 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району і видано державний акт на право постійного користування землею І-ВН №003190. Згодом, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.08.2015 року №2-3241/20-15-сг, було затверджено документацію із землеустрою і надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка відноситься до земель промисловості і перебуває у користуванні позивача, її надання у власність ОСОБА_2 свідчить про службове зловживання посадовими особами відповідача просило визнати протиправним та скасувати оскаржуваний наказ та зобов`язати реєстраційну службу скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,9 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району.
15.07.2020 року Об`єднання звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку за кадастровим номером 0520680500:01:005:0003, площею 0,9 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії із вказаною земельною ділянкою, спрямовані на зміну цільового використання, її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження у будь-який спосіб; заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав проводити будь-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки за кадастровим номером 0520680500:01:005:0003. 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2020 року заяву Об`єднання про забезпечення позову задоволено, забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером 0520680500:01:005:0003; заборонено ОСОБА_1 вчиняти із земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового використання, її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження у будь-який спосіб; заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав проводити будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Вказав, що позивач не довів існування реальної загрози відчуження земельної ділянки чи невиконання рішення суду, а заявлений ним спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірні землі, не відповідає характеру і змісту позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу Обєднання вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що остання задоволенню не підлягає.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд вірно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких воно звернулось.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Застосувавши заходи забезпечення позову суд вірно оцінив обставини справи та ризики, що існують щодо неналежного виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, утруднення його виконання. 
Між сторонами існує спір, оскільки позивач оспорює Наказ ГУ Держгеокадастру, яким затверджена документація із землеустрою щодо надання ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, що входить до ділянок, якими користується Обєднання на законних підставах, а тому невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, у подальшому може утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення. Крім того, незабезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких Об`єднання звернулось до суду.
Враховуючи викладене, висновок суду про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, є правильним.
При цьому колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані з предметом спору і при їх застосуванні суд врахував співмірність заходів забезпечення позову із заявленим у позові вимогам. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не співмірність застосованих заходів забезпечення позову з позовними вимогами, є безпідставними, оскільки за своєю правовою природою заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і не позбавляють ОСОБА_1 права власності на належні йому земельні ділянки.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки тимчасове накладення арешту до закінчення розгляду справи, з метою уникнення ризиків невиконання рішення суду, в разі задоволення позову, не призводить до порушення прав ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду від 14 серпня 2020 року, – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: С. Г. Копаничук

Судді: В.В. Оніщук

С.К. Медвецький