ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року
м. Харків
справа № 629/1368/20
провадження № 22-ц/818/968/21       
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Хорошевського О.М.
суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участі секретаря – Пузікової Ю.С.
учасники справи -
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
Треті особи – Приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявська Олеся Олександрівна, приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Даниленко Нінель Володимирівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року, постановлене суддею Ткаченко О. А.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявська Олеся Олександрівна, приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Даниленко Нінель Володимирівна про визнання недійсним договору міни земельних ділянок сільськогосподарського призначення,
УСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який уточнив та просив визнати недійсним договір міни (обміну) земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 20.06.2017 року між спадкодавцем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. та зареєстрований в реєстрі за №750. 
Позовні вимоги вмотивовані тим, що його бабусі ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя на праві власності належала земельна ділянка, площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, яка розташована на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця земельна ділянка знаходилась в оренді у ПОСП «Агросвіт». Вказаний договір оренди було укладено між ПОСП «Аргосвіт» та колишнім власником земельної ділянки ОСОБА_3  (чоловіком спадкодавця ОСОБА_1 ). Спадкоємцем майна померлої є за законом саме він, її онук, у зв`язку з відмовою на його користь спадкоємця першої черги його батька  ОСОБА_4 . В установлений законом шестимісячний строк він подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа №162/2018 була відкрита приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. і під час оформлення права власності в порядку спадкування йому стало відомо, що вказана земельна ділянка кадастровий номер 6323981500:02:000:0381 не входить до складу спадщини, оскільки право власності на неї зареєстроване за відповідачем  ОСОБА_2  на підставі договору міни, серія та номер 750, виданого 20.06.2017 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. В той же час спадкодавець ОСОБА_1  набула у власність земельну ділянку загальною площею 0,0500 га та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер не відомий. Таким чином, між спадкодавцем та відповідачем було укладено договір міни, за яким відповідачу було передано у власність земельну ділянку площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а спадкодавцю померлій ОСОБА_1  передано земельну ділянку загальною площею 0,0500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вважає вказаний договір міни (обміну) земельними ділянками таким, що не відповідає вимогам ст..ст. 203,209,328, 373, 715 ЦК України, Земельного кодексу України, Закону України № 899 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», також п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції чинній на момент укладення договору міни. Крім того,бабуся  ОСОБА_1  за життя бажала, щоб вказана земельна ділянка, після її смерті, була отримана у власність її сином,  ОСОБА_4 , тобто його батьком. Тому він був вимушений звернутися до суду. 
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом не надано належної правової оцінки тому, що відповідно до відповіді начальника Управління О. Мироненко за № 12/154-20 від 22.04.2020 року, де вказано, що договір оренди земельної ділянки площею 6,1071га кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, який був укладений між ПОСП «Агросвіт» та ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований Лозівським районним відділом Харківської регіональної філії «Центр ДЗК» 09.11.2010 року за № 041067700007 до Управління не передавався та в управлінні відсутній.
Відповідно до інформаційної довідки від 21.04.2020 року Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер 6323981500:000:0381 площею 6.1071га яка була зареєстрована 20.06.2017 року за відповідачем в розділі «Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку» відсутня інформація про дату державної реєстрації права, про номер запису про право, про орган, що здійснив державну реєстрацію права ( в державному реєстрі прав). Тому висновок, викладений у рішенні суду 1 інстанції не відповідає обставинам справи

Судом не надано належної правової оцінки тому, що на довіреності відсутній підпис  ОСОБА_1 . Ця довіреність від 20.06.2017 року, реєстровий номер 753 взагалі не підписана ОСОБА_1 . В графі підпис вказано лише прізвище та ініціали, підпис відсутній. Про це вказував позивач в своїх письмових поясненнях від 31.08.2020 року, (які були отримані судом 1 інстанції 08.09.2020 згідно вх. штампу суду). Хоча, укладаючи угоди та доручення необхідно вказувати прізвище, ім`я та по-батькові та ставити підпис, як це і передбачено діючим законодавством. Тим паче, що для посвідчення будь-якої угоди чи довіреності нотаріусу надається паспорт. А в паспорті померлої ОСОБА_1 в графі підпис власника паспорта вказана її підпис. Також в довіреності від 20.06.2017 року № 753 ( в преамбулі вказано паспорт серія НОМЕР_1 , це невірно, в дійсності серія паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_2 (копія довіреності від 20.06.2017 року, реєстровий номер 753 додається , вона також є в матеріалах справи).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення зі сторони відповідача його прав та інтересів при укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.06.2017 року договором міни земельних ділянок та його права на спадкування, а також не доведено недійсність укладення договору міни земельної ділянки. Натомість судом встановлено, що ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки, за життя скористалась своїм правом розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що земельна ділянка, площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, яка розташована на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з 09.11.2010 року перебуває в оренді на підставі договору, укладеного між ОСОБА_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ПОСП «Агросвіт» зареєстрованого Лозівським районним відділом Харківської регіональної філії «Центр ДЗК» 09.11.2010 року за №0410600007, терміном на 25 років.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2014 року, ОСОБА_1 , належала земельна ділянка, площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, яка розташована на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 

Згідно договору міни (обміну) земельних ділянок від 20.06.2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований в реєстрі за №750, ОСОБА_2 була передана у власність земельна ділянка, площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, а ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий номер земельної ділянки - 6323981500:03:000:0596, які розташовані на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 

ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно. 

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_1 за законом є ОСОБА_1 , її онук, у зв`язку з відмовою на його користь спадкоємця першої черги його батька ОСОБА_4 , сина спадкодавця ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви про відмову від 08.12.2018 року.

В установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа №162/2018 була відкрита приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу, Харківської області Даниленко Н.В. 

27.03.2020 року приватним нотаріусом Даниленко Н.В. було повідомлено ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, оскільки право власності на неї зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору міни від 20.06.2017 року, тому вказана земельна ділянка не входить до складу спадщини.

За заповітом від 20.06.2017 року ОСОБА_1 заповіла належну їй земельну ділянку, площею 0,05 га, кадастровий номер земельної ділянки - 6323981500:03:000:0596, яка розташована на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області ОСОБА_2 , який скориставшись своїм правом 12.06.2020 року отримав нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_1 та став власником вказаної земельної ділянки.

Свої обов`язки за даним договором міни земельних ділянок відповідач ОСОБА_2 виконав у повному обсязі, а саме: передав у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 6323981500:03:000:0596, площею 0,05 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_2 була передана у власність земельна ділянка, площею 6,1071 га, кадастровий номер 6323981500:02:000:0381, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (стаття 78 ЗК України у редакції, чинній на час укладання договору міни станом на 04.06.2017 року).

Відповідно до статей 177, 181 ЦК України, статті 79 ЗК України земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.

Земельне законодавство ґрунтується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).

Тобто власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни.

Пункт 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, встановлював, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Таким чином, оборотоздатність земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) є обмеженою.

Проте заборона відчуження, встановлена вказаним пунктом, передбачала винятки, зокрема, можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону.

Отже, законодавцем дозволено, як виняток, здійснення «обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону».

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін (стаття 715 ЦК України).

Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка, однак, може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

У статті 5 цього Закону вказано, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899 – ІV визначено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву.

Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками (частина друга вказаної статті).

Аналіз змісту статті 14 Закону України № 899 – ІV земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» свідчить, що вона не забороняє можливість обміну земельними ділянками, які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті.

Наявність у сільських, селищних, міських рад і районних державних адміністрацій передбачених статтею 5 цього Закону № 899 – ІV повноважень оформляти матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, не виключає можливість обміну згідно з чинним законодавством земельними ділянками, на які вже були видані державні акти на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

За таких обставин укладання договору міни земельних ділянок після оформлення правовстановлюючих документів на них не суперечить пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України справа №390/1153/17 від 29.04.2020 року та справа №387/258/18 від 05.02.2020 року.

Так, підпункт «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України гарантував можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону.

Частина перша статті 14 Закону України № 899 – ІV також не обмежувала випадки, за яких може бути проведений обмін, а лише визначала одну з можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їх власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що визначений у пункті 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладання договору міни, виняток щодо відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення передбачав можливість обміну саме земельної ділянки на іншу земельну ділянку, а не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що обмін між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувся сформованими земельними ділянками із наявними кадастровими номерами. Тобто дані правовідносини за своєю суттю не підпадають під правове регулювання Закону №899, оскільки останній регулює обмін розподілених між власниками, визначених в натурі земельних ділянок, але які ще не зареєстровані відповідно законодавства за власниками, тобто таких земельних ділянок, які не можуть виступати об`єктом цивільних прав згідно чинного законодавства.

Зміст правочину, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо міни земельними ділянками не суперечить актам чинного законодавства та не є фіктивним чи удаваним правочином у розумінні статей 234-235 Цивільного кодексу України, оскільки його умови у повному обсязі виконані сторонами договору з дотриманням чинного законодавства.

Клопотань від відповідача про проведення експертизи у справі не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги про укладення декількох угод в один день, що на думку позивача є порушенням, судова колегія відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону.

Частина перша статті 14 Закону України № 899 – ІV  встановлює один з випадків, коли можливий обмін земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. А саме, у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву.

При цьому, відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, стаття 14 Закону України № 899 – ІV не забороняє можливість обміну земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не забороняє можливість обміну іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Заборона відчуження, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір міни відповідає приписам статей203 і 715 ЦК України та не суперечить підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни.

Підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, гарантував можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону.

Частина перша статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не обмежувала випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначала одну з можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 227/1506/18 (провадження № 14-66цс19).

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання позивача щодо нерівного обміну земельних ділянок, оскільки вони відрізняються площею, - висновків суду не спростовують.
Вимогами чинного законодавства не встановлено заборону укладення договору міни земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, які не співмірні за розміром.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                         О.М.Хорошевський
Судді:                                                                                           І.В.Бурлака
В.Б.Яцина
Повне судове рішення виготовлено 19.02.2021 року.