Справа № 127/10147/20 
Провадження № 33/801/224/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Чернюк І. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеля-ційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року в адміністративній справі про притягнення до адміністра-тивної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , за частиною пер-шою статті 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03 травня 2020 року серії ДПР18 № 355191, складеного поліцейським взводу роти № 2 баталь-йону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП сержантом полі-ції ОСОБА_2 , в 01.35 годину 03 травня 2020 року у м. Вінниці по вул. Моска-ленка, 40 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volks-wagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода ). Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у закладі охорони здоров`я Кому-нальному підприємстві «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Со-ціотерапія» у присутності лікаря-нарколога, про що складений висновок № 1535. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного пра-вопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користиь держави у роз-мірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. З ОСОБА_1 стягнуто в дохід держави 420,40 гривень су-дового збору.
Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржує її в апеляційному порядку, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду від 26 травня 2020 року, оскільки, як він зазначає, про існування повного тексту постанови йому стало відомо від працівника державної виконавчої служби м. Вінниці 28 лютого 2021 року. Справа розглянута судом першої інстанції без його участі. За цих обста-вин ОСОБА_1 вважає, що строк на подання апеляційної скарги пропуще-ний ним з поважних причин, тому просить його поновити, скасувати оскаржу-вану постанову як незаконну.
Вивчивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши доводи скаржника в частині поновлення встановленого законом процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суддя апеляційного суду дійшла висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції задоволенню не підлягає з наступ-них підстав.
Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопо-рушення регулюється статтею 294 КУпАП. Відповідно до частини другої цієї статті постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притяг-нуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захис-ником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, пе-редбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеля-ційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про понов-лення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Отже початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не з дня отримання її копії особою, яка має намір її оскаржити.
Відповідно до статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновле-ний.
Із матеріалів цієї адміністративної справи убачається, що адміністративна справа щодо ОСОБА_1 надійшла у Вінницький міський суд Вінницької області 12 травня 2020 року, була призначена до розгляду на 26 травня 2020 ро-ку, 10.00 годину. ОСОБА_1 був завчасно повідомлений в установленому порядку про місце, день та час розгляду справи, про що свідчить наявне у ма-теріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки 19 травня 2020 року ( а. с. 11 ). Проте скаржник в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань суду не подавав, тому суд у відповідності до норм КУпАП розглянув адміністративну справу по суті, визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАПУ, наклав на нього стягнення у межах санкції цієї норми За-кону.
Суддя апеляційного суду, вивчивши матеріали адміністративної справи сто- совно ОСОБА_1 , проаналізувавши доводи його клопотання, дійшла пе-реконливого висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяв-леного ОСОБА_1 клопотання та поновлення йому строку на апеляцій-не оскарження постанови суду від 26 травня 2020 року. Такий висновок грунту-ється на тій фактичній обставині, що скаржнику було завчасно, належним чи-ном повідомлено судом про розгляд адміністративної справи щодо нього, однак він не лише проігнорував судовий виклик, не з`явившись в судове засідання, але й не поцікавився результатом розгляду своєї справи. Цей результат не ціка-вив скаржника протягом дев`яти місяців, тому, наразі, його посилання на поін-формованість про наявність судової постанови завдяки працівнику державної виконавчої служби не можна визнати таким, що заслуговує на увагу, тим біль-ше таке обгрунтування поновлення строку на оскарження судової постанови не можна визнати поважним, яке можливо було б застосувати для задоволення за-явленого клопотання.
Беручи до уваги належним чином повідомлення скаржника про час і місце розгляду справи, його неявку в судове засідання, суд першої інстанції вправі був здійснити розгляд у відсутності правопорушника на підставі наявних у справі доказів. Залишатися нерозглянутою через ігнорування правопорушни-ком необхідності явки в суд за викликом останнього справа не могла. 
Ураховуючи викладені фактичні обставини цієї адміністративної справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судової постанови не містить жодних обгрунтувань поважності причин його пропуску з моменту, коли він був повідомлений про дату розгляду судом справи відносно нього. ОСОБА_1 не міг не усвідомлювати, що його безпідставна неявка в суд не перешко-джає розгляду адміністративної справи та ухвалення в ній постанови.
Таким чином з урахуванням чітко визначеного статтею 294 КУпАП порядку оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності документально обґрунтованих доказів, які б свідчили про необхід-ність поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, обгрунтовані, об`єктивні та умотивовані підстави для за-доволення клопотання про поновлення цього строку для апеляційного оскар-ження відсутні.
Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сутність цього права. Згідно з усталеною практикою Євро-пейського суду з прав людини норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення право-суддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи по-винні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані ( Перетяка та Шере-метьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, параграф 34 від 21 грудня 2010 року ). Можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторо-ни в розумінні інтервалу часу повинні вжити заходів, щоб дізнатися про стан ві-домого їм судового провадження ( див. mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» ( ухвала ), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року ). 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Поль-щі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дос-тупності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є пору-шенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як пра-вова визначеність ( рішення Європейського суду з прав людини у справі «Не-шев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року ). 
Апеляційний суд наголошує, що відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження у цій справі не можна трактувати як обмеження у доступі до право-суддя, оскільки обставини, що спричинили порушення вказаного строку, не можна вважати об`єктивно непереборними та пов`язаними з дійсними істот-ними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій щодо отри-мання тексту судового рішення, подання у встановлений Законом строк скарги на таке рішення у випадку незгоди з ним. У свою чергу поновлення вказаного строку призведе до порушення принципу правової визначеності та права на справедливий суд.
Як уже зазначалося будь-яких поважних причин пропуску строку на апеля-ційне оскарження постанови суду першої інстанції від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 узагалі не наводить. Апеляційний суд не знаходить причин, що були б об`єктивно непереборними, тобто таких, як вказує Європейський суд з прав людини, що не залежали від волевиявлення скаржника, або дійсно пов`яза-ні з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом.
З урахуванням викладеного, того, що скаржник не був позбавлений права та реальної можливості оскаржити судове рішення у строки, передбачені чинним КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у поновленні пропу-щеного строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року. Відповідно апеляційна скарга згід-но вимог статті 294 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1  про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Він-ницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року в адмініс-тративній справі № 127/10147/20 ( провадження 33/801/224/2021 ) про притяг-нення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП - відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 26 травня 2020 року повернути йому як особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя Т. О. Денишенко