УХВАЛА

10 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/10386/2020
адміністративне провадження № К/9901/5765/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Велотрейд» на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Велотрейд»  до Слобожанської митниці Держмитслужби (Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 позов задоволено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове про відмову у задоволенні позову.
19.02.2021 ТОВ «Велотрейд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021.
Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає нормі пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), якою встановлено, що у касаційні скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
ТОВ «Велотрейд» зазначає у касаційній скарзі, як підставу касаційного оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021, неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм статей 52-64, 257, 266 Митного кодексу України (за змістом касаційної скарги), порушення норм статей 2, 90, частини третьої статті 242, частин четвертої та п`ятої статті 246 КАС. 
Водночас, Товариство вказує, що постанова суду апеляційної інстанції не відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. При цьому, посилається на постанови Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, від 13.03.2018 у справі №   825/1015/17 (висновок щодо «неприв`язки» платіжного документа та інвойса); від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16 (висновок, що при застосуванні резервного методу митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов); від 21.08.2018 у справі № 804/1755/17 (висновок , що розбіжність між рівнем заявленої митної вартості товару та рівнем вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою підставою для коригування митної вартості за другорядним методом); від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17 (висновок, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські документи, що стосуються оцінюваного товару). 
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС  підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, зроблені щодо застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними із правовідносинами у справі № 520/10386/2020, враховуючи підстави, з яких суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позов не підлягає задоволенню. 
Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подані до митного оформлення документи (зовнішньоекономічний контракт, інвойс, специфікація) не підтверджують у повній мірі задекларований рівень митної вартості.
Надаючи оцінку платіжному дорученню від 03.07.2020 № 182, у якому призначення платежу вказано як сплата за частини велосипедів за контрактом НУ-11/05-2018 від 11.05.2018, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що будь-яких доказів, що це платіжне доручення стосується партії товару, яка підлягала декларуванню та зазначена у інвойсі, позивач не надав (сума платежу у платіжному дорученні та інвойсі різна).
Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що Товариство не підтвердило належним чином такої обов`язкової складової митної вартості, як витрати на транспортування товару, з огляду на те, що позивач не надав договір транспортного експедирування. Врахувавши, що вартість морського транспортування вантажу у контейнері за маршрутом Ксинганг, Китай - порт Південний, Україна у наданій позивачем довідці про транспортні витрати та рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг (63   005,89 грн., що становить 2   269,99 доларів США) суттєво відрізнялася від вартості морського фрахту товару в контейнері за цим маршрутом (від 3   500 до 4   300 доларів США), суд апеляційної інстанції визнав, що у Митниці були підстави для витребування додаткових документів для визначення в подальшому митної вартості за резервним методом.
У постановах від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, від 13.03.2018 у справі № 825/1015/17 не встановлено, що суми у платіжному документі та інвойсі різні (що, однак, є у справі № 520/10386/2020). Що ж до висновків Верховного Суду в інших із вище зазначених постанов, то підстави, з яких суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову, знаходяться не у площині цих висновків.
Так, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що при застосуванні резервного методу Митниця не повинна доводити подібність (аналогічність) товарів, митне оформлення яких вже здійснено і митна вартість яких використана для коригування заявленої митної вартості.
У постанові від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16 Верховний Суд не сформулював іншого висновку з цього питання. Висновок Верховного Суду в зазначеній постанові стосується оцінки рішення про коригування митної вартості на відповідність його змісту вимогам пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
З урахуванням змін до глави 2 розділу ІІІ КАС, які набрали чинності з 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, касаційна скарга ТОВ «Велотрейд» підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021.
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ять статті 332, статтею 359 КАС,-  
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велотрейд» на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021повернути.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Є.А. Усенко