ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/9213/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 (суддя Віхрова В.С.) у справі  за позовом   ОСОБА_1   до  Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича    третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"   про визнання дій протиправними та скасування постанови,- 

в с т а н о в и В:
  У серпні 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю “Вердикт Капітал” , в якій позивач просив суд 
визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №61839628, винесену 15.04.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2020  адміністративний позов задоволено.
Рішення суду мотивовано тим, що приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились на території виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименко Р.В. здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. надійшов виконавчий документ, а саме: виконавчий напис №1279 від 18.03.2020 р., виданий приватним нотаріусом КМНО Богомоловою Д.І. про стягнення з позивача на користь ТОВ “Вердикт Капітал”  заборгованості в розмірі 21417,43 грн., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м.Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  15.04.2020 р. ТОВ “Вердикт Капітал” (ЄДРПОУ 36799749) звернулось до приватного виконавця Клименка Р.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. за №1279 від 18.03.2020 р. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 коштів у розмірі 21417,43 грн.
15.04.2020 р. на підставі виконавчого напису №1279, виданого 18.03.2020 р. приватним виконавцем Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження №61839628, про що складена відповідна постанова.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Згідно п.3 ч.1  ст.3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Згідно п.1 ч.1  ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону  за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.3  ст.26 вказаного Закону, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно ч.1  ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч.ч.1, 2  ст.22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"  про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема: виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно п.4 ч.2  ст.23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відомості з Єдиного реєстру приватних виконавців України свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Клименка Р.В. визначено місто Київ.
Згідно ч.2  ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України "Про виконавче провадження"  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до ч.2  ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до пункту 10 частини 4  статті 4 вказаного Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Як свідчать встановлені обставини справи,  згідно заяви стягувача, останній просив відкрити виконавче провадження за місцем проживання (перебування) боржника.
Позивач починаючи з 14.10.1994 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується записами у паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06.08.2020 р. за вих.№02324/10406. 
Про реєстрацію чи проживання за адресою в межах територіального округу приватного виконавця, в якості адреси боржника точних відомостей відповідачем чи стягувачем не зазначено. 
Також судом встановлено, що адреса реєстрації позивача зазначена як основна у кредитному договорі.
          Крім того, як встановлено судом першої інстанції,  позивач з 05.01.2016 р. перебуває у трудових відносинах та отримує заробітну плату у ТОВ “Ласунка” (ЄДРПОУ 24440838), що знаходиться у м.Дніпрі, вул.Гаванська, буд.14, що виключає можливість фактичного проживання ОСОБА_1 на території виконавчого округу м.Києва.
Відповідно до частини 1  статті 29 Цивільного кодексу України  місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає  Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003р. № 1382-IV  (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Статтею 6 Закону № 1382-IV  встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцем проживання для цілей визначення місця виконання рішення.
Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є незмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги  Закону № 1404-VIII  в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
          Керуючись ст. ст.  242,  243,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
               ПОСТАНОВИВ:
                    
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_2    -залишити без задоволення. 
            Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 - залишити без змін. 
                      Постанова суду набирає законної сили з 26 листопада  2020 року та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова