ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2393/20  Номер провадження 22-ц/814/122/21	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Хіль Л.М.,
суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.,
секретар: Гнатюк О.С.,
за участю прокурора Харенка В.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2020 року ухваленого під головуванням судді Блажко І.О. (повний текст рішення складено 23.10.2020 року)
у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління  Національної поліції у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України  про визнання  бездіяльності протиправною  та стягнення  моральної шкоди.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з ГУНП в Полтавській області, прокуратури Полтавської області, ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на йог користь моральну шкоду у розмірі 80291 грн. 00 коп.
В обґрунтування позову вказував, що СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №42018170000000281, внесеного до ЄРДР 18.10.2018, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.374 КК України, за фактом порушення його права на захист.
    Вказував, що розслідування даного кримінального провадження доручено слідчому СВ ПВП ГУНП в Полтавській області Савельеву Д.В. Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Полтавської місцевої прокуратури. Дані обставини підтверджуються витягом із ЄРДР за №42018170000000281.
Зазначав, що на протязі майже півтора року досудове розслідування вказаного кримінального провадження належним чином не здійснюється, слідчим взагалі не проводились слідчі дії, до цього часу жодній особі не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження. 
Оскільки слідчий ОСОБА_3 належним чином не виконує свої обов`язки, а прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, належним чином на це не реагує йому спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від криміналізації правоохоронних органів, з вини як органу досудового розслідування, так і прокуратури він позбавлений відчуття правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, протягом тривалого часу він вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2020 року у позові ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Полтавській області про стягнення моральної шкоди - відмовлено повністю.
У позові ОСОБА_2 до Полтавської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди - відмовлено повністю.
У позові ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - відмовлено повністю. 
Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила адвокат Яковенко С.І. в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що саме тривале досудове розслідування, понад 1,5 року, та нездійснення відповідних належних процесуальних чи слідчих дій, негативно вплинули на моральний стан позивача.
Також зазначає, що він звернувся за захистом своїх порушених прав з заявою про вчинення кримінального правопорушення та протягом 1,5 року витрачав багато часу на з`ясування обставин досудового розслідування, внаслідок чого перебував у постійній емоційній напрузі, яка виражалася в переживанні та насторозі, тривоги, зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну.
Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідків.
Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Місцевим судом вірно встановлено, що, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2018 у справі №554/7028/18, зобов`язано уповноважену особу прокуратури Полтавської області внести до ЄРДР відомості викладені у заяві ОСОБА_2 від 08.08.2018 про вчинення кримінального правопорушення адвокатом ОСОБА_4 .
На виконання зазначеної вище ухвали прокуратурою Полтавської області 18.10.2018 було зареєстровано кримінальне провадження за №42018170000000281, з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 374 КК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №42018170000000281 (а.с.168).
Із матеріалів кримінального провадження №42018170000000281, 13.11.2018 постановою прокурора відділу прокуратури Полтавської області Падалюк Л.В., в порядку ст.216 КПК України кримінальне провадження за №42018170000000281 від 18.10.2018 направлене для здійснення досудового розслідування до СУ ГУНП в Полтавській області.
24.01.2019 постановою прокурора відділу прокуратури Полтавської області Падалюк Л.В., в порядку ст. 218 КПК України визначено підслідність кримінального провадження за №42018170000000281 від 18.10.2018 за слідчими СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.
Таким чином, кримінальне провадження за №42018170000000281 перебувало в провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами Полтавської місцевої прокуратури.
Місценвим судом також встановлено, що 15.03.2019, 03.04.2019 у кримінальному провадженні за №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374 КК України постановами слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєва Д.В. у задоволенні заяв ОСОБА_2 від 13.03.2019, 29.03.2019 щодо визнання останнього потерпілим в рамках кримінального провадження за №42018170000000281 відмовлено.
       Як слідує із вищезазначених постанов, в ході досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження не було виявлено відомостей стосовно спричинення ОСОБА_2 матеріальної, моральної чи фізичної шкоди на яку посилається останній.
Таким чином, ОСОБА_2 в кримінальному провадженні за №42018170000000281 перебував в якості заявника.
      19.10.2019 постановою слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєвим Д.В. кримінальне провадження №42018170000000281 від 18.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374 КК України, закрито за ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що що позивач не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями посадових осіб органу досудового розслідування.
Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ст. 23 ЦК України).
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) викладена правова позиція, відповідно до якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно п. 5 зазначеної постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати особі, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми та свідчили про заподіянні йому моральної шкоди. Зокрема,   ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, негативних переживань та погіршення стану здоров`я, а одна лише наявність винесених постанов про закриття кримінального провадження не може бути достатнім доказом для встановлення факту заподіяння моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції тривалості досудового розслідування, не проведення слідчим усього обсягу необхідних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, не встановлення осіб, причетних до вчинення злочинів, а також безпідставне затягування досудового розслідування, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження даних обставин, не вказано, які саме дії, на його думку, мали б вчинятися правоохоронними органами, проте не були вчинені, а також належно не обґрунтовано з чого саме вбачається навмисне затягування досудового розслідування.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтованого виходив із того, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий суддя                                                     Л.М. Хіль 
Судді:                                                                             С.А. Гальонкін
О.Ю. Кузнєцова

Повний текст рішення складено 02.03.2021 року