КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
21 січня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Унікальний номер справи № 761/34386/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1004/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.
     суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
     за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рибака М.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, -
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2019 року позивач подав до суду вказаний позов, в якому зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 26 січня 1999 року.
27 грудня 2007 року позивач спільно із відповідачем ОСОБА_2 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була придбана на ім`я ОСОБА_2 за наявності нотаріально посвідченої письмової згоди позивача. Таким чином, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно позивач є співвласником даної квартири. На даний час відповідач використовує цю квартиру, як приміщення для надання нотаріальних послуг, проте позивач згоди на використання квартири для даних цілей не надавав. Відповідач не дає змоги користуватися позивачу даною квартирою та перешкоджає проживати позивачу у цій квартирі. 
Враховуючи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просив визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , 1/2 частку квартири залишити у власності відповідача (а.с. 2-4, 22-24).
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Білоцька А.В. просила у задоволенні позову відмовити. Зазначала, що вказана квартира була придбана за рахунок кредитних коштів та станом на час звернення позивача з даним позовом знаходилася в іпотеці AT «Таскомбанк». Так, 27 грудня 2007 року між AT «ТАС-Бізнесбанк» (правонаступником якого є AT «Таскомбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № КФ 162-07, за умовами якого Банк надає позичальнику довгостроковий кредит в сумі 170 000,00 доларів США на купівлю квартири та ремонт квартири з кінцевим строком повернення не пізніше 27 грудня 2027 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 14 % простих відсотків річних. 27 грудня 2017 року між AT «ТАС-Бізнесбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки ПФ 162-07, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань згідно кредитного договору. Також в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між Банком та відповідачем 27 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір ЗФ 162-07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноногом В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 6169, згідно якого предметом іпотеки є об`єкт нерухомості: двокімнатна квартира, загальною площею 50,10 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з чим на вищезазначену квартиру було накладено заборону на відчуження.
Вказувала, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа № 761/2443/19 за позовом AT «Таскомбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка станом на час подання відзиву призначена до розгляду в підготовчому засіданні (а.с. 37-40).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини квартири відмовлено (а.с. 146-150).
Не погодившись з рішенням районного суду, 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення про визначення за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 152-156).
На обґрунтування скарги зазначив, що спірна квартира була набута сторонами у період перебування в шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що власником вказаної квартири є донька відповідача ОСОБА_3 , при цьому не визначивши її процесуального статусу та не залучивши її як правонаступника. Тобто рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суперечить нормам матеріального права, а саме ст. 368-372 ЦК України та ст. 60-69 СК України. Також зазначав, що відповідач у супереч вимогам ЦПК України не направила йому відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати свої пояснення. Вважає, що надані відповідачем до суду докази щодо отримання ОСОБА_3 права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки є фіктивними та складеними з метою ввести суд в оману. Зазначав, що суд першої інстанції не здійснив розподіл судових витрат та допустив суттєві описки, що є порушенням норм процесуального права.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (а.с. 171-172).
08 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Матюшко В.В., в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін (а.с. 179-185).
 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Матюшко В.В. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 їх представник - адвокат Матюшко В.В. в суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с.195-198,202-204).
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду справи спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для задоволення позову і здійснення поділу майна подружжя у спосіб, який просив позивач.
Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 23 січня 1999 року (а.с. 9).
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноногом В.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 6168, покупець ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 10-11). 
Судом встановлено, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів AT «ТАС-Бізнесбанк».
Так, 27 грудня 2007 року між AБ «ТАС-Бізнесбанк» (правонаступником якого є AT «Таскомбанк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № КФ 162-07, за умовами якого Банк надає позичальнику довгостроковий кредит в сумі 170 000,00 доларів США на купівлю квартири та ремонт квартири з кінцевим строком повернення не пізніше 27 грудня 2027 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 14% простих відсотків річних (а.с. 41-44).
За пунктом 3.12 вищевказаного Кредитного договору № КФ 162-07, забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є: застава нерухомості - двокімнатна квартира АДРЕСА_2 (а.с. 41-44).
За змістом розділу 8 вищевказаного Договору, ОСОБА_1 ознайомився із умовами цього Договору, надав згоду з ними, зауважень, заперечень або доповнень щодо них не мав про що 27 грудня 2007 року поставив власний підпис (а.с. 41-44).  
27 грудня 2007 року між AБ «ТАС-Бізнесбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки ПФ 162-07, за умовами якого ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язався відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань згідно кредитного договору № КФ 162-07 від 27 грудня 2007 року (а.с. 45-46).
Також у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором 27 грудня 2007 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір ЗФ 162-07, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноногом В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 6169, згідно якого предметом іпотеки є об`єкт нерухомості: двокімнатна квартира, загальною площею 50,10 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим на вищезазначену квартиру було накладено заборону на відчуження (а.с. 47-50).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором № КФ 162-07 від 27 грудня 2007 року у розмірі 176 382,78 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 18 січня 2012 року 1 409 263,20 грн. (а.с. 51-52).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року шлюб, укладений між   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було розірвано (а.с. 12-14).
На виконання вказаного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року про стягнення кредитної заборгованості були відкриті виконавчі провадження (а.с. 53).
31 січня 2020 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінстрим» було укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за Кредитними договорами та Договорами забезпечення (а.с. 104-107).
Згідно акту прийому-передачі права вимоги від 31 січня 2020 року ОСОБА_3 прийняла право вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_2 за кредитним та іпотечним договорами, до ОСОБА_1 за договором поруки (а.с. 108).
Згідно акту прийому-передачі документів до Договору комісії від 31 січня 2020 року на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, ОСОБА_3 були передані: оригінал кредитного договору № КФ 162-07 від 27 грудня 2007 року, укладений між AБ «ТАС-Бізнесбанк» (правонаступником якого є AT «Таскомбанк») та ОСОБА_2 ; оригінал договору поруки ПФ 162-07 укладений між AБ «ТАС-Бізнесбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; оригінал іпотечного договору ЗФ 162-07 від 27 грудня 2007 року укладений між AБ «ТАС-Бізнесбанк» (правонаступником якого є AT «Таскомбанк») та ОСОБА_2 ; копія договору від 31 січня 2020 року про відступлення права вимоги за Кредитним договором № КФ 162-07 від 27 грудня 2007 року та Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором між АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» та АТ «Таскомбанк»; копія договору комісії від 31 січня 2020 року укладеного між ТОВ «Фінстрим» та АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» (а.с. 109). 
Таким чином, ТОВ «Фінстрим» набуло у АТ «Таскомбанк» та передало ОСОБА_3 права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
31 січня 2020 року ОСОБА_3 направила на адреси боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення та дострокове повернення кредиту (а.с. 113-120).
09 червня 2020 року ОСОБА_3 реалізувала своє право в порядку Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 27 грудня 2007 року та набула право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 127).
 
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. 
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 за отримані від Банку кредитні гроші і, за згодою її чоловіка ОСОБА_1 під час шлюбу, була передана Банку в іпотеку на забезпечення виконання кредитних зобов`язань, в подальшому новим кредитором та іпотекодержателем - ОСОБА_3 звернуто стягнення на предмет іпотеки і набуто право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10-11, 51-53, 104-109,127).
Доказів того, що Договір комісії, що укладений 31 січня 2020 року між ТОВ «Фінстрим» та АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № КФ 162-07 від 27 грудня 2007 року та Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що укладені 30 січня 2020 року між АТ «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» та АТ «Таскомбанк», а також Договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, що укладений 31 січня 2020 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_3 визнані недійсними та (або) набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі, матеріали справи не містять. 
Також відсутні докази скасування рішення та запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру АДРЕСА_2 .
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд відхилив відповідні доводи апелянта ОСОБА_1 з посиланням на досудове слідство у кримінальній справі.   
Встановивши, що спірну квартиру було придбано за кредитні кошти у період перебування сторін у шлюбі та за письмовою згодою ОСОБА_1 , як іншого з подружжя та поручителя, боржник ОСОБА_2 передала квартиру Банку на забезпечення виконання кредитних зобов`язань, а сторони визначені солідарними боржниками, з яких рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2012 року стягнуто на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором № КФ 162-07 від 27 грудня 2007 року у розмірі 176 382,78 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 18 січня 2012 року 1 409 263,20 грн. та відкриті виконавчі провадження і, в подальшому, новим кредитором та іпотеко держателем - ОСОБА_3 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки набуто право власності на вказану квартиру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, в порядку поділу майна подружжя.
На підставі ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати мають бути віднесені на рахунок позивача і не підлягають розподілу, тому суд апеляційної інстанції відхилив вказані доводи апелянта.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом відхилені.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду не підлягає скасуванню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати за розгляд справи апеляційним судом мають бути віднесені на рахунок апелянта і не підлягають розподілу.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 22 січня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           В.М. Ратнікова

                                                                                                           О.В. Борисова