ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2021 р.                                                              Справа №914/1920/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Львівська автобаза № 1”
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.12.2020 (повний текст ухвали складено 16.12.2020, суддя Бортник О.Ю.) про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу
у справі № 914/1920/18
за позовом заступника прокурора Волинської області поданого в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю “Львівська автобаза №1”, м. Львів
про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 33746,41 грн.,

за участю представників:
прокурор  – Панькевич Р.В.,
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом заступника прокурора Волинської області, поданого в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Державної служби України з безпеки на транспорті до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Львівська автобаза № 1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 33746,41 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.01.2019 позовні вимоги у даній справі було задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України 33746,41 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також стягнуто з відповідача на користь Прокуратури Волинської області 1762 грн. судового збору.
15.02.2019 на виконання вказаного рішення суду Господарський суд Львівської області видав відповідні накази, які 15.03.2019 було скеровано на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті (наказ про стягнення заборгованості) та Прокуратури Волинської області (наказ про стягнення судового збору).
Обидва накази містять відомості про дату набрання законної сили рішенням суду (15.02.2019) та вказівку про те, що вони дійсні для пред`явлення до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Накази були отримані прокуратурою та позивачем 18.03.2019, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

26.07.2019 до Господарського суду Львівської області надійшла заява Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення строку на пред`явлення до виконання наказу у даній справі.
Вказана заява мотивована тим, що позивач пропустив строк пред`явлення вказаного наказу до виконання з поважних причин, а саме, у зв`язку з тим, що посада головного спеціаліста (юриста) Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, до компетенції якого віднесено пред`явлення виконавчих документів до виконання, була довгий час вакантною і лише 15.07.2019 на вказану посаду було призначено (переведено) працівника.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 було відмовлено у відповідній заяві позивача. Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив, зокрема, з того, що стягувачем у даній справі є Державна служба України з безпеки на транспорті, а не Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, і оригінал наказу у даній справі був надісланий саме на адресу позивача, а не його територіального органу.
Ухвала суду від 28.08.2019 не оскаржувалась жодною із сторін та набрала законної сили.

02.12.2020 до Господарського суду Львівської області надійшла заява заступника керівника Волинської обласної прокуратури про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання наказу (номер бланку №049548) та про видачу дубліката вказаного наказу про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 33746,41 грн.
Вказана заява мотивована тим, що Прокуратурі Волинської області про факт пропуску стягувачем строків для пред`явлення наказу до виконання стало відомо лише з листа Прокуратури Львівської області від 05.08.2019. При цьому, на підставі листування між прокуратурою та позивачем, яке тривало з вересня 2019 року по липень 2020 року, прокурором було встановлено, що особи, винні у вчиненні дисциплінарного проступку щодо бездіяльності при пред`явленні до виконання наказу були звільнені, а оригінал наказу втрачено.

Ухвалами Господарського суду Львівської області від 09.12.2020 заяву заступника керівника Волинської обласної прокуратури було задоволено, поновлено строк для пред`явлення до виконання наказу у даній справі про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 33746,41 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також видано дублікат вказаного наказу.
Постановляючи ухвали, суд виходив з того, що обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення будь-яких посадових осіб органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах в інтересах держави, на вчинення чи невчинення дій щодо виконання такого рішення суду. Така залежність від волевиявлення згаданих посадових осіб нівелювала б значення самого права на звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів, у даному випадку - держави. Поряд з цим, факт непред`явлення Державною службою України з безпеки на транспорті у строки, встановлені Законом, до виконання виконавчого документа через неналежне виконання своїх службових обов`язків його окремими працівниками свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави.

Не погодившись з ухвалою суду від 09.12.2020 про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу у даній справі, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, з огляду на односторонність судового процесу при її постановлені, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у заяві позивача про поновлення відповідного строку.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:
1) незважаючи на те, що судові рішення є обов`язковими до виконання, право на доступ до правосуддя не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних процедур. Відповідно до практики ЄСПЛ, питання поновлення процесуального строку в контексті реалізації права доступу до справедливого суду не є абсолютним та не може застосовуватись автоматично;
2) строк пред`явлення до виконання спірного наказу складає лише 3 місяці, однак Прокуратура Волинської області та Державна служба України з безпеки на транспорті не вчиняли жодних реальних дій з поновлення відповідного строку з моменту набрання законної сили рішенням суду протягом майже 2 років, при тому, що із заявою про видачу дублікату судового наказу вони могли звернутися в будь-який момент, без проведення тривалої переписки;
3) обставини даної справи свідчать про те, що до порушення позивачем строку на пред`явлення до виконання наказу у даній справі призвела бездіяльність працівників позивача, тобто його власні дії, що не може трактуватися як об`єктивна й непереборна обставина, яку можна покласти в основу рішення про поновлення цього строку;
4) судом безпідставно було покладено в основу оскаржуваної ухвали лише копії листів прокуратури та позивача у період з вересня 2019 року по листопад 2020 року. В той же час, посилання прокуратури на об`єктивну необхідність з`ясувати обставини шляхом тривалого обміну з позивачем поштовою кореспонденцією не може трактуватися як причина поважності тривалого незвернення прокуратури до суду;
5) суд порушив норму права, передбачену ст.7 ГПК України щодо рівності учасників перед законом і судом, а також засади господарського судочинства, передбачені ч.3 ст.2 ГПК України, оскільки не надав відповідачу можливості висловитися з приводу спірної ситуації, при тому, що ухвалу про відкриття провадження за заявою прокуратури від 03.12.2020 відповідач одержав із запізненням й не міг забезпечити своєчасно явку представника.

Заступник керівника Волинської прокуратури подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:
1) позивачем (стягувачем) дійсно без поважної причини було пропущено строк для пред`явлення до виконання наказу у даній справі. Саме з цієї причини Прокуратурою Волинської області не оскаржувалася ухвала Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 про відмову у задоволення заяви Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення строку на пред`явлення до виконання наказу у даній справі;
2) разом з тим, на думку прокурора, строк на пред`явлення спірного наказу до виконання може бути поновлений за ініціативою прокурора. Незважаючи на тривале листування між прокуратурою та позивачем, тільки з листа позивача від 10.11.2020 за №8885/05/15-20 прокуратурі стало відомо про низку фактичних обставин: спірний судовий наказ надійшов на адресу стягувача 18.03.2019 та надалі був переданий особисто начальнику Управління Укртрансбезпеки у Львівській області; вказаний наказ не пред`являвся до виконання; особи, винні у вчиненні дисциплінарного проступку, станом на даний час звільнені; оригінал наказу в позивача відсутній;
3) причиною тривалого незвернення Волинської обласної прокуратури, як органу, уповноваженого звертатися до суду в інтересах інших осіб, із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання була об`єктивна необхідність з`ясування обставин місцезнаходження оригіналу виконавчого документа, а також підтвердження факту бездіяльності посадових осіб Укртрансбезпеки щодо захисту інтересів держави при виконанні судового рішення;
4) відмова у задоволенні заяви прокурора про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання фактично унеможливить виконання судового рішення, що суперечить нормам ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ГПК України щодо обов`язковості виконання судових рішень.

У судове засідання представники сторін не з`явилися. Позивач не подав письмових пояснень чи відзиву на апеляційну скаргу у даній справі.
Водночас, судова колегія встановила, що сторони були належним чином повідомлені про дане апеляційне провадження, а також про дату, час та місце судового засідання у даній справі.
Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю його представника та неможливістю забезпечити явку іншого представника. Колегія суддів вважає, що вказане клопотання слід відхилити за його безпідставністю, оскільки з долученого до клопотання листка непрацездатності вбачається, що представник відповідача є непрацездатним з 03.11.2020 (тобто, станом на момент подання апеляційної скарги він вже був непрацездатним). При цьому, термін непрацездатності завершується 07.03.2021.
Зважаючи на наведене та те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без участі представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне:

Згідно ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Частиною 1 ст. 329 ГПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими. Поновлення процесуального строку – це визнання судом права особи, яка пропустила процесуальний строк, вчинити певну процесуальну дію поза межами такого строку з причин, які визнано судом поважними. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Як було зазначено вище, спірний наказ від 15.02.2019 був дійсний для пред`явлення до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто, до 15.05.2019.
Стягувач отримав оригінал спірного наказу 18.03.2019. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вказаний наказ не був пред`явлений до виконання в межах вказаного строку.
Питання поновлення строку пред`явлення цього наказу до виконання було ініційоване самим стягувачем у липні 2019 року та було предметом судового розгляду. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 у задоволенні відповідної заяви було відмовлено.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Звернувшись у грудні 2020 року із заявою про поновлення строку пред`явлення спірного наказу до виконання, прокурор не зазначив у ній інших фактичних обставин, які могли би бути підставою для поновлення відповідного строку, а послався, по суті, на ті ж обставини, що й позивач у своїй заяві.
При цьому, колегія суддів не вважає, що сам лише факт звернення прокурора із відповідною заявою до суду, може бути підставою для поновлення відповідного процесуального строку. Прокурор зобов`язаний нарівні із позивачем обґрунтувати поважність причин для поновлення відповідного строку.
Покликання прокурора лише на бездіяльність позивача відхиляється колегією суддів, оскільки, як було зазначено вище, у липні 2019 року позивач самостійно ініціював питання про поновлення строку на пред`явлення спірного наказу до виконання, тобто, вчиняв дії спрямовані на захист своїх прав.
Більше того, про результат розгляду заяви позивача прокурору стало відомо ще у серпні 2019 року, оскільки ухвала суду від 28.08.2019 була постановлена в присутності прокурора, а її повний текст був скерований на адресу прокуратури та отриманий нею 04.09.2019. Отже, покликання прокурора на листування між ним та позивачем, яке тривало більше одного року, не свідчить жодним чином про поважність причин пропуску стягувачем строку на пред`явлення спірного наказу до виконання та про наявність підстав для його поновлення.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам та взяв до уваги чинну ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.08.2019.
По суті, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції як на єдину підставу для поновлення строку на пред`явлення спірного наказу до виконання послався на принцип обов`язковості судових рішень, який, зокрема, випливає з ст. 129-1 Конституції України. Однак, такий підхід, з огляду на фактичні обставини даної справи, є передчасним. Крім того, судова колегія зазначає, що принцип обов`язковості судових рішень повинен реалізовуватися в межах процедур, що передбачені чинним законодавством. До вказаних процедур належить, зокрема, процедури із примусового виконання судових рішень, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», які, зокрема, передбачають необхідність пред`явлення виконавчих документів в межах певних строків. Сам по собі факт пропуску цих строків не є підставою для їх поновлення з огляду на принцип обов`язковості судових рішень. Для поновлення цих строків, як було зазначено вище, необхідно довести поважність їх пропуску. Вказаного не було зроблено ні позивачем (стягувачем), ні прокурором.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У зв`язку з вищевикладеним, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи та порушенням норм процесуального права.
У зв`язку з тим, що ініціатором питання про поновлення строку на пред`явлення наказу у даній справі до виконання був прокурор, судовий збір за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції слід покласти на прокурора.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Львівська автобаза № 1” задоволити.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.12.2020 у справі №914/1920/18 про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання – скасувати.
У задоволенні заяви заступника керівника Волинської обласної прокуратури про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання – відмовити.

Стягнути з Волинської обласної прокуратури (43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ідентифікаційний код 02909915) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» (м. Львів, вул. Пасічна, 127, ідентифікаційний код 01268489) 2102 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 25.01.2021.

Головуюча суддя                                                                      Г.В. Орищин

суддя                                                                                          Н.А. Галушко

суддя                                                                                          М.Б. Желік