ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р.	Справа № 520/6164/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фрейт Солюшенс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Білова О.В.) від 17.07.2020 року по справі № 520/6164/2020 
за позовом Харківського обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фрейт Солюшенс"  
про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фрейт Солюшенс” (проспект Науки, буд. 38, оф. 414, м. Харків, 61166, МФО: 300346, р/р НОМЕР_1 Банк: ПАТ “Альфа-Банк”, код ЄДРПОУ 41417018) на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, код ЄДРПОУ 14070760, одержувач: Казначейство України Р/рахунок: UA 188999980313131230000020003, МФО:899998, ЕДРПОУ: 37999654 УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 1200315,55 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2019 році становила 122 особи, середньооблікова чисельність фактично працюючих осіб з інвалідністю дорівнювала 0 осіб, в той час як мали працювати 5 осіб, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції за непрацевлаштування 5 осіб з інвалідністю у сумі 1200315,55 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року по справі № 520/6164/2020 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фрейт Солюшенс” (проспект Науки, буд. 38, оф. 414, м. Харків, 61166, МФО: 300346, р/р НОМЕР_1 Банк: ПАТ “Альфа-Банк”, код ЄДРПОУ 41417018) на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, код ЄДРПОУ 14070760, одержувач: Казначейство України Р/рахунок: UA 188999980313131230000020003, МФО:899998, ЕДРПОУ: 37999654 УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 240063 грн. В задоволенні іншої частин позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві позивача у 2019 році складала 122 особи, отже кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до 4% нормативу, становить 5 осіб. Вказані обставини підтверджуються також копією звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма № 10-ПІ), поданого на виконання норм діючого законодавства до Харківського відділення Фонду соціального захисту інвалідів.
Судом першої інстанції також встановлено, що у відповідача була працевлаштована особа з інвалідністю – ОСОБА_1 , яка працювала на підприємстві відповідача з 16.03.2018 року до 26.03.2019, та була звільнена 26.03.2019 наказом по підприємству. Таким чином, строк подання звіту за формою (не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії) у позивача розпочався з 27.03.2019 та закінчився 01.04.2019.
Також судом встановлено, що позивачем подавалися звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій, в тому числі з додатком “ІІ. Характеристики вакансій та вимоги до претендентів” з зазначенням про наявність 4-х вакансій для працевлаштування інвалідів до Харківського міського центру зайнятості 14.01.2019, 18.03.2019, та 30.09.2019. Також позивачем 06.12.2019 подано звіт за формою 3-ПН про наявність 5-ти вакансій для працевлаштування інвалідів.
Як вбачається з копій наданих до матеріалів справи звітів, на виконання приписів ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" ТОВ "Глобал Фрейт Солюшенс” у 2018 році було виділено та створено 4 робочих місця, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю. Працевлаштувань на вказані вакантні посади не відбувалось. Вказаний факт встановлений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року у справі № 520/4268/19, яке набрало законної сили 05.11.2019 року, а відтак в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню.
Також судом встановлено, що на адресу Харківського міського центру зайнятості відповідачем вчасно направлялись звіти за формою 3-ПН про наявність 4 вакансій, в тому числі з додатком “ІІ. Характеристики вакансій та вимоги до претендентів” з зазначенням про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Позивачем 17.06.2020 до матеріалів справи додано лист Харківського міського центру зайнятості, яким останній повідомив позивача, що протягом 2019 року до ТОВ “ГЛОБАЛ ФРЕЙТ СОЛЮШЕНС” не працевлаштовано жодної людини з інвалідністю за направленням Харківського міського центру зайнятості. Відмовлено з боку підприємства у працевлаштуванні людей з інвалідністю за направленням Харківського міського центру зайнятості 1 особі (а.с. 75).
Відповідачем 25.06.2020 до матеріалів справи надано копії направлення та корінця направлення № 20391901230252001 від 19.03.2019, виданого Харківським міським центом зайнятості на імя ОСОБА_2 для працевлаштування на робоче місце (вакансію): Менеджер (управитель) з логістики. 
Відповідно до копії корінця вказаного направлення зазначеній особі відмовлено в прийнятті на роботу у зв`язку з відсутністю знання англійської мови.
Як вбачається з матеріалів справи, в звітах форми 3-ПН від 14.01.2019, 18.03.2019, які подані до Харківського міського центру зайнятості, вказано вимоги до кандидата на посаду Менеджер (управитель) з логістики, серед яких зокрема вимога: (п. 12) знання англійської мови (рівня intermediate). 
На підставі цього, судом першої інстанції зроблений висновок, що відмова з боку відповідача у прийнятті на роботу інваліда, направленого Харківським міським центом зайнятості, ОСОБА_2 , для працевлаштування на робоче місце (вакансію): Менеджер (управитель) з логістики не є порушенням з боку відповідача. 
Проте, враховуючи, що перший звіт після відкриття п`ятої вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю поданий відповідачем до Харківського міського центру зайнятості 30.09.2019, в той час, яка датою відкриття вакансії є 27.03.2019 року, відповідач не дотримався свого обов`язку щодо інформування центру зайнятості про потребу в працевлаштуванні особи з інвалідністю протягом трьох робочих днів з дати відкриття вакансії щодо 1 особи.
На підставі цього, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТОВ "Глобал Фрейт Солюшенс” на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 240063 грн.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
З урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Згідно зі ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129 передбачено, що Фонд у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами з питань соціального захисту осіб з інвалідністю та цим Положенням. Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” від 21.03.2019 р. № 875-ХІІ (далі за текстом – Закон України № 875-ХІІ) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Статтею 18 Закону України № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту осіб з інвалідністю шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця особи з інвалідністю та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для осіб з інвалідністю належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 238 Господарського кодексу України (далі за текстом – ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у ч. 1 ст. 239 ГК України, вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, визначені цим Кодексом та іншими законами.
Такі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст. 20 Закону України № 875-ХІІ.
Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для суб`єктів господарювання, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу.
Колегія суддів зауважує, що суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 807/554/17.
Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема, і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 ГК України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).
Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
За змістом ст. 18-1 Закону України № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатись пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2019 у справі № 821/681/16.
При цьому, Законом України № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка, в свою чергу, здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи з інвалідністю.
Отже, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 817/724/17.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, суб`єкт господарювання фактично вживає всіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт господарювання не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 160/4443/19.
Наказом Державного комітету статистики № 316 від 31.05.2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".
Відповідно до п. 3 та п. 5 зазначеного вище Порядку (в редакції, яка діяла на момент подання відповідачем звітів форми № 3-ПН), форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Колегія суддів звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, натомість передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). В такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17, від 13.07.2020 у справі № 804/4097/18, від 17.09.2020 у справі № 160/4443/19.
Судовим розглядом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи звіту від 14.01.2019 р. (форма 3-ПН), відповідач інформував центр зайнятості, що на підприємстві позивача створено чотири робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю за посадами менеджер (управитель) з логістики. Відповідно до звіт від 18.03.2019 р. (форма 3-ПН), відповідач інформував центр зайнятості, що на підприємстві позивача створено чотири робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю за посадами менеджер (управитель) з логістики. Згідно наявних в матеріалах справи доказів, до 26.03.2019 р. одна вакансія за посадою менеджер (управитель) з логістики була зайнята особою з інвалідністю – ОСОБА_3 (вказана особа звільнена згідно наказу № 53-зр від 26.2019 р. за згодою сторін).
Згідно розрахунку суми позову, пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця вбачається, що загальна сума санкцій застосована за невиконання нормативу щодо кількості робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 5 осіб за весь 2019 рік, в той час як одне додаткове (п`яте місце) для працевлаштування такої особи створене згідно наказу № 0930/1-шр від 30.09.2019 р., після чого невідкладно (30.09.2019 р.) була подана звітність форми 3-ПН до центру зайнятості. 
Тобто, після створення додаткової вакансії, відповідач виконав свій обов`язок щодо інформування центру зайнятості про створення нового робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю.
Також, згідно наказу № 12/1-шр від 06.12.2019 р. «Про затвердження змін до штатного розкладу», відповідачем визначено скасувати раніше створені робочі місця на працевлаштування інвалідів на посаду менеджера (управителя) з логістики, у зв`язку зі створенням з 06.12.2019 р. робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 5 (п`ять) одиниць. Після цього, відповідачем невідкладно (06.12.2019 р.) подано до центру зайнятості звітність (форма 3-ПН) про попит на робочу силу (вакансії).
Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем своєчасно, протягом 3 робочих днів з наступного дня після відкриття вакансії у зв`язку зі звільненням особи з інвалідністю не був поданий звіт за формою № 3-ПН щодо наявної вакансії для 1-ї особи з інвалідністю, а відповідні звіти були подані тільки 30.09.2019 р., 06.12.2019 р., що є свідченням того, що відповідач не вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення щодо, колегія суддів зазначає, що звільнення особи з інвалідністю не вплинуло на загальну кількість вакансій для працевлаштування осіб з інвалідність, оскільки відповідач 14.01.2019 р. та 18.03.2019 р. інформував центр зайнятості саме про наявність чотирьох вакансій, незважаючи на те, що одна вакансія у ці періоди вже була зайнята. Оскільки відкриття нової (додаткової) вакансії не відбулося, у відповідача не виникло і обов`язку подання звітності форми 3-ПН.
Крім того, колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарські санкції у сумі 240063,00 грн. фактично застосовані  за несвоєчасне подання звіту форми 3-ПН, у зв`язку зі звільненням особи з інвалідністю з посади. Разом з тим, приписами законодавства, що регулює спірні правовідносини не передбачено фінансових санкцій для роботодавця чи адміністративної відповідальності для посадових осіб за неподання (несвоєчасне подання) звітності про вакансії, за умови, що необхідна кількість вакансій була створена суб`єктом господарювання.
Таким чином, в межах спірних правовідносин позивачем не доведено порушень вимог законодавства у сфері працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року по справі № 520/6164/2020 в частині задоволення позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фрейт Солюшенс" задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року по справі № 520/6164/2020 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Фрейт Солюшенс” (проспект Науки, буд. 38, оф. 414, м. Харків, 61166, МФО: 300346, р/р НОМЕР_1 Банк: ПАТ “Альфа-Банк”, код ЄДРПОУ 41417018) на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, код ЄДРПОУ 14070760, одержувач: Казначейство України Р/рахунок: UA 188999980313131230000020003, МФО:899998, ЕДРПОУ: 37999654 УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 240063 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року по справі №520/6164/2020 залишити без змін.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий   	

Повний текст постанови складено  18.03.2021 року