28.01.21
22-ц/812/206/21
Провадження №22-ц/812/206/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 січня 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 485/1263/20
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Кушнірової Т.Б.,
із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - подану їх представником - адвокатом Овчаренко Русланом Вячеславовичем - на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 02 листопада 2020 року під головуванням судді Бодрової О.П., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (далі - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») із позовом про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 11 лютого 2020 року близько 08 год. 30 хв. на автодорозі Р-81, в районі 133 км + 200 м, мало місце зіткнення автомобіля Daewoo Sens, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , з автобусом Рута 20, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП водію ОСОБА_3 , пасажирам автомобіля Daewoo Sens: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких останні померли на місці пригоди. Пасажиру Daewoo Sens - ОСОБА_7 - також спричинено тілесні ушкодження, після чого доставлено до Херсонської обласної клінічної лікарні, в якій остання померла - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачам було заподіяно моральну шкоду внаслідок смерті їх сина- ОСОБА_6 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді.
Кримінальне провадження № 12020230000000085 від 11.02.2020 року за фактом дорожньо-транспортної події закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія автобуса Рута 20, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність заподіювачів шкоди на дату ДТП була застрахована: автомобіля Daewoo Sens, р.н. НОМЕР_1 - в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», поліс №135275595; автобуса Рута 20, р.н. НОМЕР_2 - в ПрАТ «УПСК», поліс № А02704981, позивачі вказували, що у відповідачів виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну при експлуатації забезпечених транспортних засобів.
Виходячи з вимог п. 27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на 2020 рік - 4723 грн, загальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню становить 56 676 грн (12 х 4723 грн). Враховуючи, що право на відшкодування шкоди мають: дружина загиблого ОСОБА_8 , а також вони як батьки загиблого, то кожний з них має право на відшкодування шкоди у розмірі по 18 892 грн 00 коп. (56 676 грн. : 3).
У зв`язку з викладеним, позивачі просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку на їх користь відшкодування моральної шкоди по 18 892 грн. 00 коп. кожному.
Згодом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уточнили свої вимоги та остаточно просили суд стягнути з відповідачів в рівних частинах на їх користь по 18892грн.00коп. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідачів в рівних частинах понесені судові витрати.
У наданому до суду першої інстанції відзиві на позов ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» зазначало, що позивачі звертались до них з заявами про виплату страхового відшкодування. ТДВ було прийнято рішення щодо відшкодування моральної шкоди батькам потерпілого, а тому вони визнають позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо солідарної виплати ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» і ПрАТ «УПСК» кожному з позивачів по 18 892 грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_6 .
Відповідач ПрАТ «УПСК» відзиву на позов не надавало.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди: на користь ОСОБА_1 : з ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай.» - 9446 грн., з ПрАТ «УПСК» - 9446 грн.; на користь ОСОБА_2 : з ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай.» - 9446 грн., з ПрАТ «УПСК» - 9446 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу: з ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай» - 2500 грн., з ПрАТ «УПСК» - 2500 грн. Стягнуто з ТДВ СК "Ю.Ес.Ай» та з ПрАТ «УПСК» на користь держави судовий збір у розмірі по 420 грн 40коп. з кожного.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УПСК» - адвокат Овчаренко Р.В. - просив скасувати судове рішення в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «УПСК» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову до ПрАТ «УПСК» відмовити.
На думку апелянта, суд в порушення норм матеріального права не застосував до спірних правовідносин ч. 5 ст. 1187 ЦК України та п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також в порушення норм процесуального права не врахував висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18. Так, суд не врахував, що саме водій ОСОБА_3 своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертного дослідження, та те, що відсутність у водія ОСОБА_4 технічної можливості уникнути ДТП є обставиною непереборної сили, а тому у останнього відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. А відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Петрик О.В. - посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо наявності обставин, непереборної сили, які звільняють ПрАТ «УПСК» від цивільно-правової відповідальності, та на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також здійснити розподіл судових витрат, поклавши на ПрАТ «УПСК» витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 на стадії апеляційного провадження в розмірі 3 000 грн.
Від ТДВ СК "Ю.Ес.Ай» відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 11 лютого 2020 року близько 08 год. 30 хв. на автодорозі Р-81, в районі 133 км + 200 м, відбулося зіткнення автомобіля Daewoo Sens, р.н.  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_3 , з автобусом Рута 20, р.н.  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП водію ОСОБА_3 та пасажирам автомобіля Daewoo Sens:  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких останні померли на місці пригоди. Пасажиру Daewoo Sens - ОСОБА_7 - також спричинено тілесні ушкодження, після чого доставлено до Херсонської обласної клінічної лікарні, в якій остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з полісом обов`язкового страхування № 135275595 цивільна-правова відповідальність водія автомобіля Daewoo Sens, р.н.  НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», а згідно з полісом № А02704981 цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу Рута 20, р.н. НОМЕР_2 , - в ПрАТ «УПСК» (а.с.13, 14).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. 
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. 
За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Згідно зі статтею 27 зазначеного Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (пункт. 27.1). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3). 
За змістом пункту 36.3 статті 36 цього Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позивачі, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є батьками загиблого ОСОБА_6 (а.с.10), реалізуючи на власний розсуд свої права, скориставшись своїм правом вибору боржника, пред`явили свої вимоги саме до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» і ПрАТ «УПСК», так як саме відповідачі застрахували цивільно-правову відповідальність власників джерел підвищеної небезпеки, внаслідок взаємодії яких було спричинено шкоду.
До теперішнього часу страхове відшкодування позивачам не виплачено.
За такого, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, дав належну оцінку доказам та з огляду на вищевикладені вимоги законодавства дійшов обґрунтованого висновку, що з урахуванням права дружини загиблого  ОСОБА_6  -  ОСОБА_8 - на відшкодування шкоди, позивачі як батьки загиблого мають право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю їх сина, у розмірі по 18 892 грн 00 коп. на користь кожного (56676 грн. : 3). Тому суд вірно задовольнив позов. 
Заперечень проти застосованого судом способу відшкодування моральної шкоди та її розміру апеляційна скарга не містить, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в зазначеній частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядалося.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення норм матеріального права не застосував до спірних правовідносин ч. 5 ст. 1187 ЦК України та п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є безпідставними.
Так, колегія суддів не може погодитися із посиланнями апеляційної скарги на те, що у ПрАТ «УПСК» відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, а, отже, і обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, оскільки саме водій автомобіля Daewoo Sens, р.н. НОМЕР_1 ,  ОСОБА_3 своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, тоді як у водія автобуса Рута 20, р.н.  НОМЕР_2 ,  ОСОБА_4 не було технічної можливості уникнути ДТП, що є обставиною непереборної сили.
За змістом ч. 5 ст. 1187 ЦК України володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.
У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити шкоду за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною та завданням шкоди. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.
За фактом ДТП, що сталася 11 лютого 2020 року внаслідок зіткнення автомобіля Daewoo Sens, р.н. НОМЕР_1 , та автобусу Рута 20, р.н. НОМЕР_2 , було розпочато кримінальне провадження №12020230000000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
Постановою слідчого управління ГУНП в Херсонській області від 25 травня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито, оскільки під час досудового розслідування обставин ДТП встановлено, що наслідки цієї події знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням ПДД водієм ОСОБА_3 , а в діях водія автобуса Рута 20 ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (а.с.7-9).
Між тим, встановлені даною постановою слідчого обставини не свідчать про наявність усієї сукупності обставин, що доводять завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили. 
Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд в порушення норм процесуального права не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, оскільки у зазначеній справі обставини ДТП є відмінними від обставин дорожньо-транспортної пригоди, наслідки якої є предметом розгляду у даній справі - моральної шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що призвело до загибелі пасажира транспортного засобу. Тоді як у справі № 532/1374/18 було встановлено, що позивач, будучі пішоходом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в непередбачуваному для цього місці та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків - отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на нього автомобіля.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності понесення ОСОБА_1 таких витрат, які були підтверджені договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26 лютого 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ», розрахунком №1 розміру професійної правничої (правової) допомоги, актом наданих послуг від 23 жовтня 2020 року та квитанцією на їх оплату в розмірі 5 000 грн. Також судом вірно враховано, що відповідачами не була доведена неспівмірність таких витрат. За такого, відповідно до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивачки витрати на правничу допомогу з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивачки ОСОБА_1 було заявлено клопотання про стягнення з апелянта ПрАТ «УПСК» понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 3 000грн. На підтвердження таких витрат було надано: розрахунок № 2 розміру професійної правничої (правової) допомоги на стадії апеляційного провадження, що містить опис наданих правових послуг, виконаних адвокатом із зазначенням часу виконання та розміру гонорару за кожну з них (ознайомлення і аналіз апеляційної скарги та складання відзиву на неї); акт наданих послуг від 21 січня 2021 року та квитанція про оплату зазначених правових послуг в сумі 3 000 грн.
Заяви щодо неспівмірності таких витрат від ПрАТ «УПСК» не надходило.
Отже, з огляду на результати апеляційного розгляду даної справи, співмірність цих витрат із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та витраченим на це часом, а також значенням результатів цієї справи для позивачки, згідно ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року залишити без змін. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                          В.В. Коломієць
      
     Судді                                                                   О.О. Данилова
                                                                                      
   Т.Б. Кушнірова 

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.