22-ц/804/222/21 
                                                                                263/747/18 
                                               
Головуючий у І інстанції Соловйов О.Л. Єдиний унікальний номер 263/747/18
Номер провадження 22-ц/804/222/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів              Зайцевої С.А.,
                                    Попової С.А.,   
секретар                     Сікора М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, третя особа: ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, третя особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з дочірнього підприємства «ІНГАЗ» (далі ДП «ІНГАЗ») суми позики за договором з надання юридичних послуг, в сумі 27 765 грн. 25 коп. В обґрунтування вимог посилався на умови договору від 28 листопада 2007 року за змістом якого сторони домовилися, що несплата відповідачем виконаних послуг після спливу строку їх сплати замінюється борговим зобов`язанням з дати строку їх оплати, відповідно до ст. 1053 ЦК України. Позивач надавав юридичні послуги із захисту фінансових інтересів підприємства у взаємовідносинах із податковими органами. Оскільки відповідач за надані юридичні послуги повинен був сплатити 27 765 грн. 25 коп., вважав, що сума за згодою сторін та умовами договору як новація боргу за послуги замінена позикою з дати настання зобов`язань сплати за послуги.
У лютому 2020 року товариство із обмеженою відповідальність «Інгаз» (далі ТОВ «Інгаз») звернулось до суду із зустрічним позовом, за яким просило суд визнати недійсним договір позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, вчинене ОСОБА_2 від імені ДП «Інгаз» та ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Інгаз» зазначало, що 10 травня 2019 року шляхом реорганізації ДП «Інгаз» створено ТОВ «Інгаз», який є його правонаступником. Підприємству стало відомо про існування договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року із змісту позовних вимог. Враховуючи те, що ДП «Інгаз» взагалі не було відомо про існування цього договору через те, що головний бухгалтер ДП «Інгаз» ОСОБА_2 не тільки не повідомила про оформлення таких правочинів, а й не відобразила їх наслідки в бухгалтерському та податковому обліках, підприємство не уповноважувало її представляти свої інтереси у відносинах з фізичними особами, ТОВ «Інгаз» просило визнати недійсним договір позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Позовні вимоги ТОВ «Інгаз» задоволено. Визнано недійсним договір позики з виконання юридичних послуг укладений 28 листопада 2007 року, між замовником ДП «Інгаз», в особі Сушко Т.І. та виконавцем Бобровським П.К.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволені зустрічних позовних вимогах відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд в порушення вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву. Крім того вважає, що судом не надано належної правової оцінки спірного договору, не встановлено дійсні обставини, що мають істотне значення для справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Інгаз» Касьянов М.М. зазначає, що  апеляційна скарга не відповідає встановленим вимогам процесуального законодавства та не містить вмотивованих посилань на будь-які підстави, що визначені в ст. 367 ЦПК України в обґрунтування вимог про скасування оскаржуваного рішення, яке вважає ухваленим з урахуванням усіх вимог чинного законодавства.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який просив скаргу задовольнити, пояснення представника ТОВ «Інгаз» Касьянова М.М., який просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір від імені підприємства підписаний ОСОБА_2 , яка діяла на підставі двох довіреностей зміст яких носить загальний характер і яка не мала права підписувати договір про надання юридичних послуг з фізичною особою, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року фізичною особою ОСОБА_1 та представником ДП «ІНГАЗ» Сушко Т.І. підписаний договір позики з виконання юридичних послуг. Предметом договору є досягнення визнання недійсними (скасування) податкових повідомлень–рішень Жовтневого міжрайонного ДПІ м. Маріуполя № 0000282342 від 07 березня 2007 року із стягнення податку на додану вартість в сумі 123 403 грн. та штрафу 61 702 грн. Від імені ДП «ІНГАЗ» зазначений договір підписаний головним бухгалтером підприємства Сушко Т.І., яка діяла на підставі довіреностей № 8388 від 22 листопада 2007 року та № 13 від 15 жовтня 2007 року. 
З тексту довіреності № 13 від 15 жовтня 2007 року вбачається, директор ДП «ІНГАЗ» Ваксман В.Ф. уповноважив головного бухгалтера ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 237-250 ЦК України, ст.ст. 38-46 ЦПК України, ст. 28 ГПК України, ст.ст. 56-61 КАС України представляти інтереси Підприємства у всіх судах України, в інших державних установах України, банках і підприємствах усіх форм власності, а також у приватних і державних нотаріусів України. 
22 листопада 2007 року директор ДП «ІНГАЗ» Ваксман В.Ф. видав головному бухгалтеру Сушко Т.І. нотаріально посвідчену довіреність за реєстровим № 8388 за змістом якої повіреному надані повноваження укладати та підписувати від імені ДП «ІНГАЗ» договори застави (іпотеки), оренди, позики, купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна. 
Згідно із частиною четвертою  статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з постанови Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року, ухваленої у справі № 263/18022/19 (22ц/804/2529/20) за позовом ТОВ «ІНГАЗ» до ОСОБА_1 про визнання недійсним доповнення до договору позики з участю третьої особи  ОСОБА_2 , апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 не мала права представляти інтереси ДП «ІНГАЗ» на підставі довіреності № 13 від 15 жовтня 2007 року у відносинах з фізичними особами чи фізичними особами-підприємцями, оскільки укладення договору не було обумовлено представництвом ДП «ІНГАЗ» в суді, державній установі, банках, підприємствах чи у нотаріуса, а довіреністю № 8388 від 22 листопада 2007 року визначено коло правочинів, які може вчиняти повірений, а також третіх осіб у відносинах з якими можуть вчинятися такі правочини серед яких не міститься фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том 2 а.с. 35-40).
Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
З пояснень представника ТОВ «ІНГАЗ», як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що про існування оспорюваного правочину товариство дізналось лише у 2018 році після звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення боргу з цим правочином.
Докази, які б вказували на обізнаність товариства про вчинення позивачем будь-яких дій за договором від 28 листопада 2007 року та їх подальше схвалення останнім суду не надано.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, а зустрічні позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки особа, яка вчинила оспорюваний правочин від імені ТОВ «ІНГАЗ» не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Судді       В.М. Барков

С.А. Зайцева

С.А. Попова