ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1425/20	Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А. 	
Провадження № 22-ц/817/334/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 594/1425/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ухваленого суддею Губіш О.А., -

В С Т А Н О В И В:
       
       У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обгрунтування вимог посилалась на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Борщівським районним судом 26 червня 2012 року. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка, яка на даний час навчається на денній формі у Чернівецькому національному університеті на договірних умовах. 
       Також зазначила, що строк навчання становить 4 роки, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання складає 79600 грн., розмір плати за 1 рік становить 19900 грн. Навчання дочки оплачує особисто. Крім того, несе інші витрати, які в середньому на місяць складають близько 9000 грн. 
       За рішенням суду на утримання неповнолітньої дочки з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу, які відповідач сплачував до досягнення дочкою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Оскільки відповідач є фізично здоровий, працює заступником Борщівського районного військового комісаріату та отримує щомісяця заробітну плату, просила суд стягувати із нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання і до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання. 
       Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на період її навчання у Чернівецькому національному університеті імені Юрія Федьковича, тобто до 30 липня 2023 року, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку, доходу, щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2020 року.
       Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.
       Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року в частині визначення розміру аліментів та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно на період її навчання і до досягнення нею 23 річного віку.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
       Вказує на те, що приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд прийняв до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього непрацездатної матері, однак у рішенні констатував, що суду не надано та не здобуто доказів щодо даних обставин.
       Крім того, вважає, що нею було доведено суду ту обставину, що з часу стягнення судом аліментів на утримання доньки з 12.11.2012 року майновий стан відповідача не погіршився, а покращився. Відповідач має достатній дохід, який дозволив йому придбати кваритру, вартість якої йому обійшлась не менше як 20000 доларів США. Отже, твердження суду про те, що вона не довела розмір витрат платника аліментів є безпідставними. 
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду — без змін. Вказує на те, що визначаючи аліменти у розмірі 1/6 частини заробітної плати, суд правильно врахував стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дочки, незадовільний стан його здоров`я та наявність у нього на утриманні непрацездатної матері. Під час розгляду справи позивачка не навела доказів свого матеріального стану. Витрати, які позивачка підтвердила в судовому засіданні згідно із поданими документами становлять лише 2242 грн. в місяць. 
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.
       З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи аліменти на період навчання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має змогу надавати утримання у зазначеній сумі повнолітній дочці, яка продовжує навчання та потребує допомоги батька.
       Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, оскільки він є мотивованим і ґрунтується на матеріалах справи.
       Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом установлено, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 18 жовтня 2002 року. 
       Сторони розірвали шлюб, що вбачається з копії рішення Борщівського районного суду від 26 червня 2012 року. 
       Згідно копії виконавчого листа від 12 листопада 2012 року, виданого Борщівським районним судом 27 листопада 2012 року, з відповідача в користь позивача, стягувалися аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.
       Згідно довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів №20.1-30/20826 від 11 листопада 2020 року, виданої Борщівським районним відділом державної виконавчої служби, станом на 11 листопада 2020 року заборгованість по аліментах відсутня. Вказані аліменти відповідач сплачував регулярно, що стверджується платіжними дорученнями ( а.с. 16-22).
       Згідно довідки №10180 від 13 жовтня 2020 року, виданої Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича, ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу економічного факультету Чернівецького національного університету, спеціальність «Менеджмент організацій і адміністрування» денної форми навчання. Навчання на договірних умовах. 
       Відповідно до договору №10-131 від 30 липня 2019 року про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, укладеного між ОСОБА_5 , в особі ректора ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , строк навчання ОСОБА_3 становить 4 роки. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 79600 грн, розмір плати за один рік становить 19900 грн.
       Згідно долучених до позовної заяви меморіальних ордерів, позивачем за навчання дочки, у 2019 році було сплачено 19900 грн., у 2020 році 20700 грн., крім того, за проживання дочки в гуртожитку позивачкою було сплачено у вересні 2019 року 3500 грн., у січні 2020 року - 3500 грн., та у вересні 2020 року - 3500 грн.
       Відповідно до довідки №195 виданої 16.11.2020 ФОП ОСОБА_7 з підписом лікуючого лікаря ОСОБА_8 , дочка сторін ОСОБА_3 з 2002 року знаходиться під наглядом лікувального закладу з діагнозом «Бронхіальна астма, фаза ремісії. Атопічний дерматит».
       Як на підставу позовних вимог, позивачка посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, а вона потребує такої допомоги на період навчання. У зв`язку з цим позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на час навчання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача.
       Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
       Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
       При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. 
       Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
       При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. 
       Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про встановлення розміру аліментів в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, доходу, щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2020 року, врахувавши при цьому вимоги ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я, матеріальне становище сторін по справі та можливість відповідача надавати допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання.
       Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 , виданим 25 липня 2019 року. 
       Із наданих відповідачем виписок із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення, виписного епікризу, висновків консультанта, останній із січня 2018 року знаходиться на обліку в КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР, де 23.01.2018 р. йому була проведена операція, та де він протягом останніх двох років періодично та регулярно проходить стаціонарне лікування.
       Вирішуючи спір суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника та отримувача аліментів, розмір доходів відповідача, наявність на праві власності об`єктів майна, наявність на утриманні відповідача матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, не приймаються до уваги, оскільки з урахуванням вимог ст. 182 СК України, а також виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
       Доводи позивачки про можливість відповідача сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання саме у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку із посиланням на придбання ним квартири у місті Тернополі, колегія суддів не може розцінити як безумовну підставу для стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі, оскільки остання не довела розміру понесених витрат відповідача, джерел їх походження. Окрім того, ці обставини були оцінені судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, однак, суд при визначенні такого розміру правильно врахував у сукупності і інші обставини, що мають значення для справи — хворобу відповідача, підтверджену виписками із медичної карти стаціонарного хворого із діагнозом злоякісне новоутворення, виписного епікризу, висновків консультанта, згідно з якими ОСОБА_2 із січня 2018 року знаходиться на обліку в КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР, де 23.01.2018 р. йому була проведена операція, після чого він протягом двох останніх років регулярно лікується у стаціонарі; перебування на утриманні відповідача перестарілої матері ОСОБА_9 , а також реальної можливості позивачки брати участь у оплаті витрат на навчання повнолітньої дочки.
       Окрім того, ОСОБА_3 при оплаті освітніх послуг може користуватись пільгами як дочка учасника бойових дій ОСОБА_2 , що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 , виданим 25 липня 2019 року, про що заявляв відповідач у суді першої інстанції та що здешевить витрати на її навчання. 
       Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Підстав для скасування судового рішення із мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -
                П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

       Постанова складена 25 лютого 2021 року.

Головуюча                                                                        С.І. Дикун 

Судді:                                                                 Т.С. Парандюк

Н.М. Храпак