КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                            Апеляційне провадження № 22-ц/824/658/2021
                                                                                                                                               Справа № 369/11120/20
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
27 січня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області в складі судді Ковальчук Л.М., постановлену в м. Київ 14 вересня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У вересні 2020 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., розміщений за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 887910232224, придбаний на ім?я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу майнових прав 28 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Мартиненко В.О.; земельну ділянку пл. 0,0104 га. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 824367932224, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), набута на ім?я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер 355, виданий 28 березня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Мартиненко В.О.; об`єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_2 пл. близько 949,9 кв.м.; автомобіль Nissan Almera 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , набутий на ім?я ОСОБА_2; автомобіль БМВ реєстраційний номер НОМЕР_3 , набутий на ім?я ОСОБА_2; визнати за позивачем право власності на 3/5 частини (60 %), а за відповідачем - право власності на 2/5 частини (40 %) вказаного майна, покласти на відповідача судові витрати.
 
 Одночасно у вересні 2020 року ОСОБА_5 подала до суду заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що відповідач почав чинити їй перешкоди в користуванні майном, змінивши замки до вхідних дверей будинку, забрав документи на автомобілі і позбавив доступу до них, а також до об`єкту незавершеного будівництва,  здійснює погрози відчуження зазначеного майна, з огляду на що вважала, що існує ймовірність відчуження зареєстрованого на відповідача майна, що ускладнить або унеможливить виконання судового рішення в майбутньому. На підставі вищевикладеного просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно в межах заявлених позовних вимог.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на житловий будинок загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 887910232224, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав 28 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Мартиненко В.О., реєстрація права власності проведена 29 березня 2016 року; земельну ділянку пл. 0,0104 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 824367932224, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу № 355, виданий 28 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Мартиненко В.О., реєстрація права власності проведена 28 березня 2016 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за кадастровим номером 3222481601:01:052:5174; на домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., житловою площею 182,3 кв.м. (загальна площа збільшена на 1,5 кв.м. за рахунок уточнення площ при підрахунку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 18 березня 2008 року, видане виконкомом Гатненської сільської ради на підставі рішення від 27 лютого 2008 року за № 3/14; на автомобіль марки Nissan Almera, тип транспортного засобу - легковик, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; на автомобіль БМВ Х3 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 .
 
Відповідач ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив частково скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу в частині вирішення заяви про накладення арешту на домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., житловою 182,3 кв.м. (загальна площа збільшена на 1,5 кв.м. за рахунок уточнення площ при підрахунку) за адресою АДРЕСА_2 , а також на автомобілі Nissan Almera та БМВ Х3 і в цій частині заяви відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що при накладенні арешту суд не перевірив, який саме обсяг майна належить на праві власності відповідачу, яка його орієнтовна вартість, чи не порушене правило про співмірність, що вбачається із того, що суд постановив ухвалу, якою наклав арешт на весь обсяг майна, про яке вказав позивач, але відповідно до прохальної частини позову позивач просить визнати спільним майно та визнати за нею право на 2/3 частину всього майна.
Зазначав, що під час перебування шлюбу із позивачем було придбане нерухоме майно (житловий будинок у АДРЕСА_3 ) за власні кошти відповідача та два автомобілі, а в серпні 2020 року ним було прийняте рішення щодо відчуження автомобілів.
Крім того, до реєстрації шлюбу відповідачем було придбане домоволодіння у АДРЕСА_2 , яке також відчужено, оскільки придбавалося до шлюбу. В січні 2019 року він вирішив розпорядитися належним йому майном та відчужив його за договором купівлі-продажу ОСОБА_8 , зараз відомо, що будинок ОСОБА_8 також продав шляхом оформлення договору купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року, тобто майно вже двічі відчужено.
Щодо будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_3 повідомив суду, що вони придбавалися за час шлюбу і він не заперечує проти забезпечення позову в цій частині, однак будинок придбавався за рахунок коштів, які відповідач позичив у свого брата у республіці Туреччина і наразі збираються докази на підтвердження цього.
Вказував, що з даною заявою про забезпечення позову його ознайомлено не було, разом із позовною заявою вона не надходила на його поштову адресу.
Зазначив, що вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен встановити факт перебування у подружжя майна, набутого ними у шлюбі, яке підлягає поділу, і суд мав зробити це під час постановлення ухвали про накладення арешту, оскільки наразі виникла ситуація, що накладено арешт на майно, яке не знаходиться у власності відповідача, що обмежує права нових власників майна на користування та розпорядження своїм майном.
 
Від позивача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що право власності ОСОБА_6 на домоволодіння зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором 27 червня 2014 року, тобто право власності на домоволодіння набуте відповідачем через п`ять років після реєстрації шлюбу, крім того, станом на 23 жовтня 2020 року власником домоволодіння також зазначено відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Спростовувала твердження відповідача щодо відсутності реконструкції житлового будинку, посилаючись на відомості з сервісу "Гугл карти", із якого вбачається, що на земельній ділянці розташовано два будинки, а не один пл. 550,1 кв.м. Оскільки домоволодіння, яке було фактично продане відповідачем в квітні 2019 року, та домоволодіння, відомості про яке відображені в договорі, мають різні характеристики, це означає, що відповідач розпорядився спільним майном подружжя не в інтересах сім`ї, продавши його за заниженою ціною без отримання згоди дружини. Факт того, що домоволодіння має більшу площу та вартість, підтверджується оголошеннями про його продаж. 
Зазначала, що не давала згоди на відчуження автомобілів, при цьому доказів на підтвердження вибуття транспортних засобів з власності відповідача, крім договорів, укладених від імені відповідача ТОВ "Вавілон" та ймовірних покупців, не надано, реєстраційних дій за даними договорами не здійснено, і додані договори купівлі-продажу транспортних засобів стосуються інших автомобілів, оскільки номерні знаки автомобілів відрізняються.
Вказувала, що відповідачем не надано доказів, що договір купівлі-продажу, на який він посилається як підстава для скасування оскаржуваної ухвали, вступив в силу, оскільки за його умовами набрання ним чинності залежить від сплати покупцем продавцю вартості домоволодіння.
 Особа, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та вважаючи, що його права порушено, також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив частково скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу в частині накладення арешту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , яким в накладенні арешту відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що він є власником домоволодіння за вказаною адресою, який придбав за договором купівлі-продажу від 11 вересня 2020 року, та в якому мешкає разом зі своєю багатодітною родиною. 28 вересня 2020 року він направив до суду заяву на ім`я судді Ковальчук Л.М., в якій просив виключити зі списку майна, що підлягає арешту, його домоволодіння, однак не знає, чи задоволена на сьогоднішній день його заява.
Зазначив, що судом при накладенні арешту не з`ясовано, яке саме майно належить на праві власності відповідачу і не взяв до уваги інтереси інших осіб, які можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд не перевірив належність і допустимість доказів, які надавались суду до позову та до заяви про забезпечення позову.
Вказував, що перед придбанням будинку перевірив інформацію про всіх попередніх власників, і встановив, що правовстановлюючі документи, які підтверджують набуття права власності, отримані до вступу ОСОБА_6 в шлюб, а отже домоволодіння не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Вважав нічим не підтвердженими доводи позивача, що майно набуло статусу спільного сумісного майна, а він в свою чергу є добросовісним набувачем майна відповідно до укладеного договору купівлі-продажу.
Зазначав, що в ухвалі зазначено про об`єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_2 пл. 949,9 кв.м., і хоча даний неіснуючий об`єкт не відображений в резолютивній частині ухвали, на момент придбання домоволодіння не було ніяких об`єктів незавершеного будівництва або об`єктів, які б могли підпадати під термін "самочинно збудований об`єкт". Весь склад будівель та споруд на зазначеній ділянці абсолютно тотожний тому, що купівав ОСОБА_6 до вступу в шлюб відповідно тотожне тому, що придбав у ОСОБА_9 він, ОСОБА_1 . Отже, посилання позивача на наявність об`єкту незавершеного будівництва за вказаною адресою спрямовані на введення суду в оману.
 
Від позивача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що право власності на домоволодіння набуте ОСОБА_6 через три роки після реєстрації шлюбу, а отже твердження того, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 не відноситься до спільного майна подружжя, спростовується доказами, поданими до апеляційної скарги.
Не погоджувалась із доводами ОСОБА_1 , що його сім`я має статус багатодітної, оскільки додане до апеляційної скарги освідчення втратило чинність в 2016 році.
Спростовувала доводи апеляційної скарги, що будинок придбавався для проживання багатодітної родини і зокрема дітей, оскільки згідно умов договору купівлі-продажу ОСОБА_1 купує домоволодіння в особисту приватну власність згідно шлюбного договору.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
 
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а відповідачами ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року про забезпечення позову оскаржується лише в частині накладення арешту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 (відповідачами ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ) і на транспортні засоби Nissan Almera та BMW Х3 (відповідачем ОСОБА_6 ), в іншій частині ухвала суду першої інстанції не є предметом апеляційного перегляду.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві представника позивача, а саме накладення арешту на спірне нерухоме майно, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.
 
Так, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 посилалася на те, що 24 квітня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, під час якого народжено двоє дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на даний час судами розглядаються справи про розірвання шлюбу, а також про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання. 
За період шлюбу сторонами спільними зусиллями та за їх спільні кошти було придбано (побудовано) майно, яке є їх спільним сумісним майном та підлягає розподілу: житловий будинок загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., розміщений за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 887910232224, придбаний на ім`я ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу майнових прав 28 березня 2016 року, земельна ділянка пл. 0,0104 га. за цією ж адресою, реєстраційний номер 824367932224, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), набута на ім`я ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу 28 березня 2016 року, кадастровий номер 3222481601:01:052:5174; об`єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_2 , площею близько 949,9 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачу належить житловий будинок загальною площею 550,1 кв.м., підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності від 18 березня 2008 року. Однак в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, спільними зусиллями позивач та відповідач здійснили добудову будинку за тією ж адресою (фактично другий будинок, що об`єднаний з першим): АДРЕСА_2 (незакінчене будівництво житлового будинку - побудований будинок, що не був введений в експлуатацію та зареєстрований), загальною площею 949,9 кв.м. Однак відповідач умисно не здійснює реєстрацію зазначеного новоствореного будинку з метою позбавлення позивача її частки. Станом на дату звернення до суду будинок пл. 949,9 кв.м. повністю добудований, але не введений в експлуатацію, придатний до житла, в будинку зроблено якісний ремонт, будинок облаштовано меблями та побутовою технікою, збудовано якісний паркан, облаштовано прибудинкову територію, будинок експлуатується за своїм призначенням та повністю придатний для проживання.
Також за час шлюбу набуто право власності на транспортні засоби: автомобіль Nissan Almera, тип транспортного засобу легковик, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , набутий на ім`я ОСОБА_6 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ), який перебував в постійному користуванні позивача до квітня 2020 року; автомобіль BMW реєстраційний номер НОМЕР_3 , набутий на ім`я ОСОБА_7 .
Оскільки між сторонами виник спір стосовно майна, що було ними набуте в шлюбі за спільні кошти і спільними зусиллями, а відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним майном, просила визнати спільною сумісною власністю житловий будинок загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., розміщений за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 887910232224, придбаний на ім?я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу майнових прав 28 березня 2016 року; земельну ділянку пл. 0,0104 га. за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 824367932224, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), набута на ім?я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер 355, від 28 березня 2016 року; об`єкт незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_2 пл. близько 949,9 кв.м.; автомобіль Nissan Almera 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , набутий на ім?я ОСОБА_2; автомобіль БМВ реєстраційний номер НОМЕР_3 , набутий на ім?я ОСОБА_2; визнати за позивачем право власності на 3/5 частини (60 %), а за відповідачем - право власності на 2/5 частини (40 %) вказаного майна, покласти на відповідача судові витрати.
 
В заяві про забезпечення позову позивач зазначала, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні майном, змінивши замки до вхідних дверей будинку, забрав документи на автомобілі і позбавив доступу до них, а також до об`єкту незавершеного будівництва, постійно здійснює погрози відчуження зазначеного майна, на підтвердження чого вона побачила в мережі Інтернет оголошення про продаж об`єкту незавершеного будівництва, вважала, що існує ймовірність відчуження зареєстрованого на відповідача майна, що ускладнить або унеможливить виконання судового рішення в майбутньому,  просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно в межах заявлених позовних вимог.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (а. с. 19 т. 1).
На а. с. 40 т. 1 знаходиться копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 серпня 2020 року, згідно якої житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа 69,2 кв.м., житлова площа 23,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 887910232224 належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 28 березня 2016 року, право власності зареєстроване 29 березня 2016 року.
 На а. с. 42 т. 1 знаходиться копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 серпня 2020 року, згідно якої земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер 3222481601:01:052:5174 пл. 0,0104 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 824367932224 належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 355 від 28 березня 2016 року, право власності зареєстроване 28 березня 2016 року.
На а. с. 44 т. 1 знаходиться копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 серпня 2020 року, згідно якої домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 550,1 кв.м., житлова площа 182,3 кв.м. (загальна площа збільшена на 1,5 кв.м. за рахунок уточнених площ при підрахунку), реєстраційний номер майна 16581313 належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18 березня 2008 року виконкомом Гатненської сільської ради на підставі рішення від 27 лютого 2008 року № 3/14, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 20 березня 2008 року.
На а. с. 50 - 52 т. 1 знаходиться копія листа ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 щодо усунення перешкод в користуванні будинком за адресою АДРЕСА_3 .
На а. с. 134 - 150 т. 1 знаходиться копія звіту про оцінку домоволодіння загальною площею 1500 кв.м. на земельній ділянці пл. 0,12 га. за адресою АДРЕСА_2 , складений суб`єктом оціночної діяльності, дата оцінки - 20 серпня 2020 року, згідно якого об`єкт оцінки складається з житлового чотириповерхового будинку загальною площею 550,1 кв.м. та нежитлової чотириповерхової будівлі загальною площею близько 1000 кв.м. Рік будівництва - після 2000 року. Житловий будинок введений в експлуатацію, стан добрий, оздоблення поліпшене. Нежитлова будівля не введена в експлуатацію, стан добрий, оздоблення поліпшене. Цільове призначення земельної ділянки не визначено. Поточне використання житлового будинку - офісне, нежитлової будівлі - складське. Власник - громадянин Туреччини ОСОБА_7 . За відсутності доступу ідентифікація об`єкта оцінки проведена на підставі листа замовника від 20 серпня 2020 року. Загальну площу та характеристики об`єкта оцінки прийнято за даними замовника.
На а. с. 24 т. 2 знаходиться копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 березня 2008 року, згідно якого ОСОБА_6 є власником домоволодіння пл. 548,6 кв.м., житлова площа 182,3 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_2 , на підставі рішення виконкому Гатненської сільської ради від 27 лютого 2008 року № 3/14.
На а. с. 25 т. 2 знаходиться копія договору купівлі-продажу від 02 квітня 2019 року, укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , за умовами якого ОСОБА_12 набув у власність домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , яке складається з одного житлового будинку загальною площею 550,1 кв.м., житловою площею 182,3 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 394710532224.
На а. с. 27 т. 2 знаходиться копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 квітня 2019 року, згідно якого реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 394710532224, номер об`єкта в РПВН 16581313, об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 550,1 кв.м., житлова площа 182,3 кв.м., складова частина об`єкта нерухомого майна: житловий будинок р.п. 2007, А; опис складової частини: загальна площа (кв.м.) 550,1, житлова площа (кв.м.) 182,3; складова частина об`єкта нерухомого майна: господарський блок, Б; складова частина об`єкта нерухомого майна: свердловина, 1; складова частина об`єкта нерухомого майна: огорожа, 1, 2.
На а. с. 28 т. 2 знаходиться копія договору купівлі-продажу домоволодіння від 11 вересня 2020 року, за умовами якого продавець ОСОБА_8 передав у власність (продав), а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) належне продавцю домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається з одного житлового будинку загальною площею 550,1 кв.м., житловою площею 182,3 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 394710532224. 
На а. с. 30 т. 2 знаходиться копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 вересня 2020 року, згідно якого домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 394710532224 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 11 вересня 2020 року, дата державної реєстрації права власності 11 вересня 2020 року.
На а. с. 46 - 47 т. 1 знаходиться копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль Nissan Almera д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , дата реєстрації 22 серпня 2013 року.
Згідно листа РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від 24 липня 2020 року, станом на 23 липня 2020 року за ОСОБА_6 зареєстровані наступні транспортні засоби: 14 листопада 2012 року - Nissan Almera, 2010 року випуску, 27 листопада 2019 року - BMW Х3, 2014 року випуску (а. с. 49 т. 1).
На а. с. 40 т. 2 знаходиться копія довідки про проведення діагностики транспортного засобу № 137 від 06 серпня 2020 року щодо автомобіля BMW Х3 НОМЕР_6 .
На а. с. 36 т. 2 знаходиться копія договору комісії від 13 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ "Вавілон" і ОСОБА_6 , за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу Nissan Almera кузов (шасі) НОМЕР_1 .
На а. с. 34 т. 2 знаходиться копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ "Вавілон" і ОСОБА_13 , за умовами якого продавець на підставі договору комісії зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб Nissan Almera 2010 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 . Договір є укладеним і набирає чинності з моменту підписання.
На а. с. 39 т. 2 знаходиться копія договору комісії від 27 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ "Вавілон" і ОСОБА_6 , за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу BMW Х3 кузов (шасі) НОМЕР_9 .
На а. с. 37 т. 2 знаходиться копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ "Вавілон" і ОСОБА_14 , за умовами якого продавець на підставі договору комісії зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб BMW Х3 2014 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 . Договір є укладеним і набирає чинності з моменту підписання.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 жовтня 2020 року за параметрами запиту "права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження", тип особи: "фізична особа", ПІБ: "ОСОБА_2", адреса АДРЕСА_4 право власності на майно за вказаною адресою зареєстроване за ОСОБА_6 на праві власності 20 березня 2008 року (а. с. 135 т. 2).
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду
 
Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
 
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
 
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
 
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
 
Оскільки право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , із 11 вересня 2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 , який не є відповідачем у даній справі, вимог до даної особи не заявлено, підстави набуття ним права власності позивачем не оспорюються, із урахуванням вимог щодо співмірності заходів забезпечення арешт накладатися не може, а отже в частині вказаного майна заява про забезпечення позову задоволенню не підлягала.
 
Аналогічні правові висновки підтримуються Верховним Судом, зокрема в постановах від 12 червня 2019 року в справі № 307/1057/16-ц (провадження № 61-36891св18), від 08 квітня 2020 року в справі № 335/6144/19 (провадження № 61-3093св20).
 Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач просила визнати спільним сумісним майном подружжя і поділити лише складову частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 площею 949,9 кв.м., яка, згідно доводів позову, була добудована подружжям за спільні кошти і за рахунок спільних зусиль, і відповідно заходи забезпечення позову просила вжити лише щодо вказаного майна, а отже, накладаючи арешт на домоволодіння в цілому, суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і вийшов за межі вимог та задовольнив вимоги заяви про забезпечення позову, які фактично позивачем не заявлялись.
 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , що відповідач розпорядився спільним майном подружжя не в інтересах сім`ї, оскільки було продано спільне майно подружжя орієнтовною загальною площею 1500 кв.м. за заниженою ціною без отримання згоди дружини, наведених обставин не спростовують і не є підставами для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу.
 
Апеляційний суд не приймає доводи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , що відповідачем не надано до суду доказів того, що договір, на який він посилається як підставу для скасування оскаржуваної ухвали, вступив в силу, з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.
 
Оскільки відомості про право власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 внесено до Державного реєстру прав, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 вересня 2020 року № 223645658 (а. с. 30 т. 2), ОСОБА_1 вважається власником зазначеного майна, а отже доводи позивача в цій частині відзиву на апеляційну скаргу є неспроможними.
 
Також апеляційний суд відхиляє доводи відзиву позивача на апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 жовтня 2020 року власником домоволодіння за вказаною адресою був відповідач, оскільки в наданій позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 жовтня 2020 року № 229465678 відсутній розділ Реєстру "Актуальна інформація про право власності", із якого можна було б встановити актуального власника майна (а. с. 135 т. 2).
 Доводи відзиву ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що статус  багатодітної сім`ї ОСОБА_1 не може бути підтверджений посвідченням, яке втратило чинність, і що недоведеною є обставина придбання останнім домоволодіння для проживання в ньому багатодітної сім`ї, не мають правового значення для розгляду даної справи та відхиляються апеляційним судом.
 
Крім того, як вбачається із доказів, доданих до апеляційної скарги ОСОБА_6 , а саме договорів комісії, укладених ним з ТОВ "Вавілон" та купівлі-продажу транспортних засобів, останнім було відчужено в серпні 2020 року транспортні засоби Nissan Almera та BMW Х3, на які судом першої інстанції також накладено арешт ухвалою від 14 вересня 2020 року, а отже безпідставно обмежено права та охоронювані інтереси осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
 Апеляційний суд не може погодитися із доводами відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , що реєстраційних дій за договорами відчуження не здійснено і додані договори купівлі-продажу транспортних засобів стосуються інших автомобілів, оскільки виходячи із аналізу наданих відповідачем договорів, транспортні засоби, щодо яких зазначені правочини було вчинено, можна ідентифікувати за номером кузову (шасі, рами), які залишаються незмінними при відчуженні (Nissan Almera НОМЕР_1 , BMW Х3 НОМЕР_9 ), а факт проведення реєстраційних дій щодо спірних автомобілів підтверджується саме заміною державних номерних знаків і видачею нових свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що вбачається із змісту договорів купівлі-продажу транспортних засобів.
 
Таким чином, доведеною є обставина вибуття транспортних засобів із спільної сумісної власності подружжя на користь осіб, які не є відповідачами у даній справі, а відтак накладення арешту на вказане майно є помилковим.
 
Зазначені обставини не спростовуються доводами відзиву на апеляційну скаргу, що позивач не надавала згоди на відчуження транспортних засобів, і що фактична вартість даного майна є набагато більшою, ніж ціна продажу.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову зі змістом заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
 
Всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України судом не зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, та обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, не вказано підстави, і наведено лише висновки, що оскільки майно є предметом даного спору, накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.
 
Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали суду першої інстанції в частині задоволення заяви про накладення арешту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 і на транспортні засоби Nissan Almera та BMW Х3 із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви в цій частині про забезпечення позову.
 
Оцінюючи доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про те, що із заявою про забезпечення позову відповідача ОСОБА_6 ознайомлено не було, оскільки вона не надходила разом із позовною заявою та його поштову адресу, апеляційний суд враховує наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
 
Стаття 151 ЦПК України містить вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову, і нею не передбачено додавання до такої заяви її копії для сторін або докази направлення копії такої заяви іншим учасникам справи. 
 
Отже, оскільки ЦПК України не містить положень, в якому було б зазначено, що копія заяви про забезпечення позову направляється іншим учасникам справи, доводи апеляційних скарг в цій частині є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
 
В частині накладення арешту на житловий будинок загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 і земельну ділянку за цією ж адресою пл. 0,0104 га. ухвала суду першої інстанції ніким не оскаржена і не є предметом апеляційного перегляду.
 
За таких обставин апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню в оскаржуваній частині, оскільки викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи, та оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в частині задоволення заяви про накладення арешту на домоволодіння загальною площею 550,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 23 березня 2008 року, видане виконкомом Гатненської сільської ради на підставі рішення від 27 лютого 2008 року за № 3/14; на автомобіль марки Nissan Almera, тип транспортного засобу - легковик, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; на автомобіль БМВ Х3 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 скасувати та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.