ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7045/20 Справа № 204/3702/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 57 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист порушених трудових прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити АТ КБ “ПриватБанк” вчиняти дії, направлені на реалізацію наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 “Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку” (а.с. 1-2).
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 5-6). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду (а.с. 16-18).
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, не вірно застосував абзац 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, оскільки заявник не оскаржує своє звільнення, тоді як предметом оскарження є незаконність наказу керівника про реорганізацію, який стосується всього напрямку трудових ресурсів (НR), який вона очолює. Суд першої інстанції не взяв до уваги обґрунтовування необхідності забезпечення позову, оскільки в той час, як справа буде знаходитися на розгляді в суді, велика кількість працівників напрямку трудових ресурсів (НR), будуть вимушені прийняти на себе трудові обов`язки, з якими їх не ознайомили. 
На час розгляду справи, відзивів не надходило. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін, з огляду на наступне. 
Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний вид забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті заявлених позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Перелік видів такого забезпечення передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК, який не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.
Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у відновленні її трудових прав, як керівника напрямку (HR) шляхом визнання незаконним та скасування наказу № Э.28.0.0.0/1-6824295 “Про зміни в штатному розкладі Головного офісу Банку”.
Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо залишення без задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову, є фактичним вирішенням спору по суті (є тотожним з заявленими вимогами).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірне застосовано абзац 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди позивача з висновком суду першої інстанції та не свідчать про порушення прав останньої.
Доводи апеляційної скарги про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не є підставою для ствердження про доведеність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки є припущенням позивача та фактично зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства.
Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.
За таких обставин, ухвала суду відповідає вимогам процесуального закону та виділеним матеріалам справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида