ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2012/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №704/176/20 Категорія: 310020000          	Фролов О. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 грудня 2020 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
                               
Храпка В.Д., 
Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря         Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Фролова О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановленого рішенням суду, повний текст судового рішення виготовлено 21 жовтня 2020 року, -

                                        в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановленого рішенням суду.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частин всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2017 року.
На підставі вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження.
Вказує, що до жовтня 2019 року проходив строкову службу і отримував грошове забезпечення і сплачував аліменти, проте у подальшому склалась нова сім`я із ОСОБА_4 , з якою проживає у цивільному шлюбу. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Коштів на сплату аліментів не вистачало, тому утворилась заборгованість більше 17 000 грн., на погашення вказаної заборгованості змушений був взяти кошти в позику.
Також вказує, що оскільки цивільна дружина навчається він змушений був оформити декрету відпустку по догляду за дитиною на своє ім`я, а тому немає можливості працювати. 
Враховуючи, що погіршився його матеріальний стан і змінився сімейний стан, і не заперечує проти сплати аліментів, але так як на даний час є безробітним, має на утриманні малолітнього сина, тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду і є підстави для зменшення розміру аліментів.
З таких підстав просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь дочки ОСОБА_3 , на підставі рішення суду Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року по цивільній справі № 704/182/117, на утримання дитини - ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі з ј частини всіх видів доходів до 1 000 грн., з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановленого рішенням суду, відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підтверджені жодними належними доказами зміни матеріального стану позивача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне, ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повній мірі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем надано докази на підтвердження зніми матеріального та сімейного стану, проте судом не було враховано при розгляді справи.
Також судом не було досліджено суми аліментів, які сплачувались до подачі позову про зменшення аліментів та вбачаються із доданих до справи довідок розрахунків заборгованості, наданих ДВС, суми не тотожні і не можуть трактуватись як намір змінити спосіб стягнення аліментів, а повинна була застосована як, зміна розміру, в його випадку зменшення розміру аліментів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року – без змін, вважаючи апеляційну скаргу такою, що не містить жодних правових підстав для скасування оскаржуваного ним судового рішення і оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 ЦПК України. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку  про залишення без задоволення  апеляційної скарги по наступних підставах.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно копії рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2017 року.
Відповідно до довідки – розрахунку, виданої 01 листопада 2019 року головним державним виконавцем А.Г. Алілуйко, станом на 01 листопада 2019 року заборгованість по аліментних платежах на утримання дружини становить 17 542 грн. 90 коп.
Відповідно до довідки – розрахунку, виданої 01 листопада 2019 року головним державним виконавцем А.Г. Алілуйко, станом на 01 листопада 2019 року заборгованість по аліментних платежах на утримання дитини відсутня .
Відповідно до довідки – розрахунку, виданої 01 лютого 2020 року головним державним виконавцем А.Г. Алілуйко, станом на 01 лютого 2020 року заборгованість по аліментних платежах на утримання дружини відсутня.
Відповідно до довідки – розрахунку, виданої 01 лютого 2020 року головним державним виконавцем А.Г. Алілуйко, станом на 01 лютого 2020 року заборгованість по аліментних платежах на утримання дитини , становить 160 грн.
Відповідно до розписки, складеної 06 лютого 2020 року, ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 17 000 грн. у ОСОБА_6 , які зобов`язується повернути до 01 лютого 2021 року.
Відповідно до розписки, складеної 07 лютого 2020 року, ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 5 000 грн. у ОСОБА_7 , які зобов`язується повернути до 01 лютого 2021 року.
Відповідно до довідки № 67 від 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Тальнівській районній філії Черкаського обласного центру зайнятості як безробітній.
Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17 лютого 2020 року № 29/23-22-53-52-019, ОСОБА_1 з 1 кварталу 2019 року по 3 квартал 2019 року отримував грошове утримання, як військовослужбовець строкової служби.
Відповідно до довідки № 160 від 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення, як отримувач допомоги при народженні дитини.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан і значно погіршився майновий стан, на час звернення до суду він не працює, а знаходиться у відпустці по догляду за дитиною , тому відсутній дохід і він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, тобто посилався на погіршення матеріального стану.
Статтею  192 СК  України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального стану, сімейного стану, так і погіршення стану здоров`я, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому звертаючись із позовом про зменшення розміру аліментів позивач просив зменшити розмір аліментів шляхом стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, при тому, що рішенням суду аліменти визначені у частці від доходу.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже, право зміни способу стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина та хто отримує аліменти.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів з боржника (позивача) з частки всіх видів заробітку (доходу) до твердої грошової суми не підлягають до задоволення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ним було надано докази на підтвердження зніми матеріального та сімейного стану не приймаються, оскільки в даному випадку з позовом про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів може звернутись лише стягувача аліментів, а не боржник.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають та спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: