ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 
м. Харків

справа № 638/7196/19
провадження № 22-ц/818/3260/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря – Супрун Я.С.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
позивач - ОСОБА_2 ,
позивач - ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 
відповідач - Департамент реєстрації Харківської міської ради, 
третя особа - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Тарасової Світлани Василівни, яка діє в інтересах Департаменту реєстрації Харківської міської ради, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року в складі судді Семіряд І.В., 

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом про відновлення порушеного права шляхом скасування рішення Департаменту  реєстрації Харківської міської ради про зняття з реєстрації та зобов`язання відповідача відновити реєстрацію місця проживання.

Позовна заява мотивована тим, що вони були зареєстровані та постійно проживають за адресою АДРЕСА_1 . У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до відділу реєстрації місця проживання стосовно отримання нового паспорту, де було повідомлено, що 19.07.2018 вона та всі інші зареєстровані в квартирі особи зняті з реєстраційного обліку. ОСОБА_1 надала заяву про скасування рішення, проте Департамент реєстрації відмовив у задоволенні заяви про скасування рішення. Позивачі зазначаються, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.11.2016 позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка дії в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_2 були залишені без задоволення, тобто судом підтверджено право користування вказаної квартирою. У зв`язку з чим позивачі просять скасувати рішення про зняття з реєстрації, зобов`язати відповідача відновити реєстрацію місця проживання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року позов задоволено. Скасовано рішення Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 19.07.2018 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , малолітньої дитини ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано Департамент реєстрації Харківської міської ради відновити реєстрацію місця проживання позивачів у зазначеній квартирі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що дії відповідача щодо зняття позивача з реєстрації місця проживання, які здійснювалися за заявою власника житла без відповідного рішення суду про примусове виселення зазначених осіб/ про позбавлення права власності на житлове приміщення/про позбавлення права користування житловим приміщенням/про виселення є протиправними.

В апеляційних скаргах Крилова О.Л., яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Тарасова С.В., яка діє в інтересах Департаменту реєстрації Харківської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповного з`ясування фактичних обставин справи, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. 

Апеляційна скарга Крилової О.Л., яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», мотивована тим, що банк є власником квартири, проживання та реєстрація позивачів у спірному об`єкті нерухомості суттєво обмежує права банку, які випливають з права власності на спірне майно, оскільки банк позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись вищевказаною квартирою. Позивачі користуються квартирою без достатніх правових підстав, фактично самоправно, їх перебування у зазначеній квартирі та реєстрація істотно перешкоджає у реалізації прав банку на користування та розпорядження власним майном. 

Апеляційна скарга Тарасова С.В., яка діє в інтересах Департаменту реєстрації Харківської міської ради, мотивована тим, що позивачами не була доведена незаконність прийнятого Департаментом реєстрації рішення від 19.07.2018 про зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Стаття 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, не ототожнюють, а окремо виділяють відповідне судове рішення та документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням як самостійні підстави для прийняття органом реєстрації рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи. Тобто, інші документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, є самостійними підставами для зняття особи з реєстрації місця проживання поряд з іншими, передбаченими статтею 7 зазначеного Закону, підставами. Чинним законодавством не визначено наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про позбавлення права власності на житлове приміщення, про виселення особи з житлового приміщення обов`язковою умовою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Право вирішення питання про кількість осіб, яким буде надано згоду, передбачувану законодавством України, на реєстрацію місця проживання належить виключно власникові житлового приміщення. Вирішення питання про можливість реєстрації місця проживання особи, зокрема, від наявності у цієї особи права власності на житлове приміщення або згоди власника на реєстрацію місця проживання цієї особи в житловому приміщенні відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Законних підстав для відмови заявнику в знятті з реєстрації місця проживання позивачів у відділу реєстрації не було. 

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 постійно проживають за адресою АДРЕСА_1 , за цією ж адресою було зареєстровано місце проживання позивачів.

19.07.2018 АТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з заявою до відділу реєстрації місця проживання в Основ`янському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади міста Харкова та електронного урядування Департаменту реєстрації ХМР, у якій, відповідно до абз.9,10 п. 26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 №207, просять зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з адреси АДРЕСА_1 , за якою знаходиться житло, яке належить заявнику на праві власності, що підтверджується договором іпотеки №2770 від 10.07.2008, у зв`язку з наявністю підстав для припинення права користування житловим приміщенням вказаними особами.

З відповіді Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 27.09.2018 за вих. № 3440/0/50-18 вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 19.07.2018 на підставі заяви нового власника житла у зв`язку з наявністю підстав для припинення права користування житловим приміщенням, а саме у зв`язку з його відчуженням, відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Каінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207. (а.с. 5-6) 

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки, зареєстрована за ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.11.2016 у справі № 641/13090/14-ц, зокрема, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 про виселення з квартири АДРЕСА_2 залишено без задоволення (а.с. 10-11).

Апеляційний суд вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дав належну оцінку доказам що надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень. Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та зроблено законний та обгрунований висновок про задоволення позову. 

Право особи на житло закріплене статтею 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Реалізуючи своє право на житло людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло на підставі правочину, або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря (наймача) житла та членів його сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, за приписами ст. 7 Закону України «Про пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі-Закон № 1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Також зняття особи з місця її реєстрації відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі- Правила) може проводитися на підставі:
-заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11;
-рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;
-свідоцтва про смерть;
-повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;
-інших документів, які свідчать про припинення:
-підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні);
-підстав для перебування бездомної особи на обліку/для отримання бездомною особою соціальних послуг у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту);
-підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на те, що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином, якщо заяв від осіб про зняття їх з місця реєстрації не надходило, судове рішення, яким визнано осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, не надано, то таке зняття з реєстрації є незаконним.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми права колегія суддів погоджується з висновком суду, що лише перехід права власності від однієї особи до іншої, не може бути єдиною та достатньою підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування квартирою, що була передана в іпотеку.

Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення мешканців реалізованого іпотечного майна.

Тобто дії щодо зняття осіб з реєстрації місця проживання, які здійснювалися за заявою власника житла без відповідного рішення суду про примусове виселення зазначених осіб або про позбавлення права користування житловим приміщенням, є протиправними.

Відповідно до п.п. 28 Правил реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

Таким чином, наявність права власності у відповідача на квартиру не є підставою для зняття осіб, які зареєстровані в такому приміщенні, з реєстрації місця проживання.

Доводи апеляційної скарги Департаменту реєстрації Харківської міської ради про те, що ст. 7 Закону України «Про пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи серед іншого здійснюється на підставі документів, які свідчать про припинення права на користування житловим приміщенням не спростовують правильних висновків суду, оскільки така обставина розглядається з іншими наданими реєстратору документами, визначеними вказаним Законом та можливо тільки при добровільному знятті особи з реєстрації свого місця проживання про що свідчить звернення такої особи із заявою про зняття з реєстрації. Проте за відсутності такої заяви та заперечень особи про зняття реєстрації сам по собі факт припинення права власності такої особи не є безумовною підставою для зняття з місця реєстрації.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивачів права користування спірною квартирою були предметом розгляду суду апеляційної інстанції під час перегляду справи 641/13090/14-ц, яким у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 було відмовлено. 

Інші доводи апеляційних скарг не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства щодо порядку зняття громадян з реєстраційного обліку при зміні власника житлового приміщення та спростовуються вищезазначеним. 

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції виконав свої обов`язки, визначені процесуальним законом (статті 263, 89 ЦПК України), повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи та надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судові рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують, то апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги щодо суті позовних вимог відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Тарасової Світлани Василівни, яка діє в інтересах Департаменту реєстрації Харківської міської ради, залишити без задоволення. 

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                С.С. Кругова

                                                                       Н.П. Пилипчук