ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4367/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком з 01 грудня 2018 року ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії   за віком з врахуванням висновків рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. по справі № 420/950/20, однак листом № 1500-0310-8/20188 від 28.04.2020 р., відповідач повідомив позивача про те, що поновлення виплати пенсії неможливо на тих же підставах, що і первісна відмова, яку було оскаржено та визнано судовим рішенням противоправною. Позивач вважає дії відповідача щодо незаконної відмови йому у поновленні виплати пенсії неправомірними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 1 грудня 2018 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та в цій частині винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що станом на 07.09.2020 року Ізмаїльським відділом обслуговування громадян (сервісним центром) не отримано від позивача або від його законного представника заяву про поновлення виплати пенсії з дотриманням вимог, передбачених Порядком № 22-1, а також не отримано жодних документів, що підтверджували б його проживання або реєстрацію на території України. Зазначене також проігноровано судом першої інстанції. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що на даний час Угода про соціальне забезпечення між урядами Ізраїлю та України не укладена. Верховною Радою України не прийняті законодавчі акти, які могли б забезпечити виплату пенсій громадянам, які мешкають в інших країнах, з якими Україною не були підписані відповідні міжнародні угоди. За таких обставин, поновити та виплачувати пенсію позивачу на інших умовах ніж ті, які передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає законних підстав. Апелянт зазначає, що правові підстави для поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, відсутні. Також апелянт зазначає, що безпідставним є звернення позивача до суду щодо поновлення пенсії з 01.12.2018 року тому, що ОСОБА_1 , пропустив шестимісячний строк для звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, на думку апелянта, правові підстави для поновлення ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2018 року, відсутні. Апелянт вважає, що Головне управління не порушувало прав позивача, а діяло на підставі і у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що позивач як громадянин України, незалежно від його проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод відповідач зобов`язаний поновити виплату йому пенсію за віком. Таким чином, на думку представника позивача, позивач, як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії. Відносини, щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про поновлення виплати пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальних захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Представник позивача вказує, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично повторюють доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Вказаним доводам суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтував судове рішення, а тому воно є законним. 
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 . В період з грудня 2018 року позивач не отримував пенсію через те, що виплата пенсії була припинена, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.
Після звернень до відповідача листами від 15.07.2019 р. та від 25.10.2019р. (вих. № 3191/Є-11), Управління відмовило позивачу у поновленні виплати раніше призначеної пенсії та вдруге рекомендовано особисто з`явитись до територіального органу ПФУ.
Не погодившись із вказаною відмовою та вважаючи її незаконною та безпідставною, позивач звернувся до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. по справі № 4213/950/20 позовну заяву було задоволено, визнано противоправними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком та зобов`язано повторно розглянути заяву про поновлення виплати пенсії за віком з врахуванням висновків суду.
Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком з врахуванням висновків рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. по справі № 420/950/20, яку отримано відповідачем 21.04.2020 р., про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення 6880303612922.
Листом від 24.04.2020 року за вих. №1500-0409-8/19072, позивача було повідомлено про необхідність надати заяву щодо виплати пенсії через відділення банку, а згодом рішенням за № 1500-0310-8/20188 від 28.04.2020 р., згідно з яким відповідач повідомив позивача про те, що поновлення виплати пенсії неможливо на тих же підставах, що і первісна відмова, яку було оскаржено та визнано судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. по справі № 4213/950/20, противоправною.
Позивач, вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечить вимогам діючого законодавства, а тому звернувся із даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФУ в Одеській області, протиправно повторно відмовили ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком. Заява позивача про поновлення та виплату пенсії була датована 15.07.2019 р. та отримана відповідачем 19.07.2019 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення. 19.04.2018 року позивачу виплачена пенсія за 6 місяців наперед в зв`язку із виїздом за кордон, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що порушені права позивача належить поновити з 1 грудня 2018 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною1-3 ст.242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст.2 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, про наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій  справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового  рішення.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Як вбачається з матеріалів справи, фактично предметом позову у цій справі є визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком та зобов`язання поновити виплату пенсію за віком з 01 грудня 2018 року.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічними позовними вимогами та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі № 420/950/20, яке набрало законної сили, позовну заяву було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог -      відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80       грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).
Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої  інстанції не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що позовні вимоги в даній справі є аналогічними та розглядались в рамках справи №420/950/20, а тому підстава звернення до суду з даним позовом є  неналежною. 
Таким чином, звернення позивача до суду з окремим позовом є помилковим.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Зазначена обставина, встановлена після відкриття провадження у справі є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням   спору.
В свою чергу судова колегія вважає за необхідне звернути увагу апелянта на положення ч. 1 ст. 383 КАС України, якою  передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, в данному випадку в рамках адміністративної справи №420/950/20, а не  окремого позову.
Судова колегія зазначає, що з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження, а тому колегія суддів приходить до висновку, що провадження у цій справі має бути закритим. 
Отже, в данній справі, що розглядається  новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а тому  позивач  повинен звернутись до суду в рамках адміністративної справи №420/950/20 з заявою в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши фактично повторно той самий позов.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує  судове рішення повністю і закриває провадження у справі  з підстав встановлених ст. 238 КАС України.
Керуючись  ст. ст. 238,  308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – закрити.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             О.В. Єщенко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик