Ухвала
 
05 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/1938/19
провадження № 61-13141ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеренка Олега Федоровича на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Галина Михайлівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька - ОСОБА_3 .
 
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька - ОСОБА_3 .
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року (повний текст якої складено 05 серпня 2020 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеренка О. Ф. залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року - без змін.
 
27 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко О. Ф. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду інформацію про ціну позову (вартість 1/2 частки нерухомого майна, право власності на яке просив визнати за собою позивач) і надати докази на підтвердження цієї обставини. Також заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306305285228, заявник отримав вказану ухвалу 23 вересня 2020 року.
 
На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 24 вересня 2020 року. Так, заявник подав до Верховного Суду звіт про оцінку вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , за яким вартість вказаної квартири становить 436 000 грн. Крім того, заявник доплатив судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 2 823,20 грн і надав на підтвердження цих обставин меморіальний ордер від 24 вересня 2020 року № МВ71380912.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року  -  2 102 грн.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Як зазначено вище, ОСОБА_2 просив визнати за собою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Згідно з наданим  представником ОСОБА_1 - адвокатом Нестеренком О. Ф. звітом вартість спірної квартири становить 436 000 грн. Отже, вартість 1/2  частини спірної квартири, право власності на яку просив визнати за собою позивач, становить 218 000 грн (436 000 грн / 2).
 
Враховуючи наведене, ціна позову в цій справі становить 218 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами б), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко О. Ф. вказав, що ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи. Крім того, справа має для ОСОБА_1 виняткове значення, оскільки оскаржуваними судовими рішеннями встановлені обставини, за якими позивач є його неповнорідним братом, тобто вони мають спільного батька ОСОБА_3 .
 
Посилання заявника на те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, є безпідставними, оскільки касаційна скарга не містить інформації, при розгляді якої саме іншої справи, він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями. Тому формальне посилання заявника на відсутність можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, не дає підстав для висновку про подання касаційної скарги на підставі підпункту б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі. Обґрунтування поданої в цій справі скарги зводяться до незгоди заявника з результатом розгляду справи. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Не свідчить про винятковість справи для заявника і його посилання на те, що сторони є неповнорідними братами, так як у скарзі не наведено обґрунтування того, яким чином зазначена обставина впливає на таке визначення ним справи.
 
Той факт, що заявник у первинно поданій касаційній скарзі вказав, що підставою касаційного оскарження рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не дає підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження в цій справі, тому що заявник не навів доводів щодо застосування яких норм права у спірних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, і не довів, що відсутність такого висновку свідчить про фундаментальне значення висвітлених в касаційній скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Тому у Верховного Суду відсутні підстави для висновку про оскарження заявником рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року на підставі підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Враховуючи, що оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеренка Олега Федоровича на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Галина Михайлівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов