ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/6519/20 пров. № А/857/8447/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Улицького В.З., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року (ухвалене головуючим – суддею Андрусенко О.О. у м. Луцьку) у справі № 140/6519/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Нововолинського відділу обслуговування громадян) від 07.02.2020 та зобов`язання перевести позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, виплату якої розпочати з моменту звернення із відповідною заявою – з 31.01.2020.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (через Нововолинський відділ обслуговування громадян) із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у зв`язку з тим, що помер її чоловік ОСОБА_2 з яким вони проживали однією сім`єю, однак шлюб не реєстрували. Ha підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 додала до заяви копію рішення Нововолинського міського суду Волинської області про встановлення факту її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, як подружжя без шлюбу з 1994 року по день його смерті — ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаним рішенням також встановлено факт її перебування на його утриманні. Проте позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію померлого чоловіка у зв`язку із недоданням до заяви свідоцтва про шлюб із ОСОБА_2 . ОСОБА_1 вважає таку відмову незаконною та не обґрунтованою, оскільки на підтвердження родинних стосунків ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , a також про перебування на його утриманні, відповідачу було надано рішення Нововолинського міського суду Волинської області, а тому вимога відповідача про надання свідоцтва про шлюб із ОСОБА_2 чи будь-яких інших документів — є незаконною. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань перерахунків пенсій № 11 (Нововолинськ) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07.02.2020 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 31.01.2020.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18.12.2019 у справі № 165/2908/19 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, без шлюбу з 1994 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 є належним документом для переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що правилами ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України передбачено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції — скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Литовезької сільської ради від 30.01.2020 №11.
Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер.
У свою чергу, рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.12.2019 у справі №165/2908/19 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю, як подружжя, без шлюбу з 1994 року з ОСОБА_2 , а також факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_2 до дня його смерті. Дане рішення суду набрало законної сили 21.01.2020.
31.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (через Нововолинський відділ обслуговування громадян) із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Рішенням від 07.02.2020 Відділу з питань перерахунків пенсій №11 (Нововолинськ) управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Волинській області відмовлено позивачу у переведенні її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, оскільки ОСОБА_1 не надала необхідні документи, а саме свідоцтво про шлюб. Про дане рішення позивача було повідомлено листом від 07.02.2020 №2544.
19.02.2020 представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України зі скаргою, у якій просив визнати незаконною та скасувати відмову Нововолинського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області від 07.02.2020. Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 06.04.2020 розглянувши звернення адвоката позивача повідомив, що рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 07.02.2020 відмовлено у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника.
Позивач вважаючи таку відмову відповідача протиправною звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 цього Закону, одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника.
Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років (ч.2 ст.36 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Відтак перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена також Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 (справа № 461/3169/17).

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України чоловік та жінка набувають статусу подружжя тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст.36 Сімейного кодексу України, саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Колегія суддів зазначає, що у законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Так, як уже зазначалося вище, рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.12.2019 у справі №165/2908/19 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю, як подружжя, без шлюбу з 1994 року з ОСОБА_2 , а також факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_2 до дня його смерті.

Відповідно до доводів позивача встановлений судом факт перебування позивача на утриманні померлого годувальника та її статус як члена сім`ї померлого, є достатньою підставою для призначення пенсії, у зв`язку із втратою годувальника.

Разом з цим, у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

З цього приводу судом правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 10.03.2015 (справа № 21-615а14) та від 31.10.2019 (справа № 461/3169/17) де зазначено, що встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відтак суд вважає помилковим висновок суду першої про наявність правових підстав для переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, що в свою чергу вказує на правомірність відмови органу Пенсійного фонду у переведенні позивача на такий вид пенсії.

З огляду на встановлене та враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 260/2265/20– скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	В. З. Улицький