П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
23 листопада  2020 року                                                                               місто  Київ
                                                                                                       справа № 761/14352/19-ц
                                                                                  провадження №22-ц/824/12815/2020                                                                                                                  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний  банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Печерського районного суду м.Києва   від  13 січня 2020 року, ухвалене  у складі судді Григоренко І.В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний  банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 21 грудня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 19000 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору.
Крім того, відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.3 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умова, передбачених цим договором.
У зв`язку з невиконанням відповідачем  зобов`язань за кредитним договором станом на 17 березня 2019 року утворилась заборгованість  в сумі 67922 грн.32 коп., з яких: 25159 грн.40 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17056 грн.95 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21195 рн.38 коп.  нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 800 грн.- нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 5-грн.. - штраф (фіксована  частина), 3210 грн.59 коп. - штраф (процентна частина).
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 13 січня 2020 року  в позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в який  просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення суду. Зокрема, посилається на те, що укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Крім того,  апелянт посилається на те, що застосування ч.4 ст.263 ЦПК України правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року, не може мати місце, оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами. В цій справі висловлено правову позицію про застосування положень статей 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Тоді як в даній справі - підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується Випискою про рух коштів, а також відображено у розрахунку заборгованості.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 жовтня  2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом установлено, що 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з  метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
У анкеті-заяві від 21 грудня 2015 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця  анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Разом з тим, в анкеті-заяві від 21 грудня 2015 року не зазначено ні строку повернення кредиту, ні процентної ставки, ні  розміру кредиту, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в Приватбанку з огляду на їх мінливий характер, а у анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження одержання, використання кредиту та наявності заборгованості за кредитом, зокрема, виписки по рахунку відповідача, суд вважав позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам  та нормам матеріального права.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо  він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. А за відсутності  таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Анкета-заява, яка міститься в матеріалах справи, взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та його підпису.
У матеріалах справи  відсутні будь-які належні та допустимі докази про узгодження сторонами суми кредитного ліміту  у розмірі 19000 грн. та отримання відповідачем кредитної картки з указаним банком кредитним лімітом та досягнення сторонами умов про строк, на який надавався кредит.
У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самими АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 грудня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (квітень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такий правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Судом першої інстанції вірно врахований такий висновок, підстав вважати, що у цій справі  інші обставини, ніж у справі, у якій викладений правовий висновок, відсутні.
З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю банком обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, обумовлених у позові,  а відповідач факт укладення кредитного договору з позивачем та отримання кредитних коштів не визнає.
Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що   відповідач отримав кредитні кошти на кредитну картку та користувався ними, що підтверджується випискою про рух коштів, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки  позивачем суду першої інстанції виписка про рух коштів відповідача надана не була. Апеляційним судом додана апелянтом до апеляційної скарги виписка про рух коштів  не може бути прийнята  як доказ, оскільки  позивачем не надано доказів  неможливості подання виписки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що між сторонами при укладенні договору була досягнута згода щодо погодження всіх істотних умов, що підтверджується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування, є безпідставними, оскільки  матеріали справи такої довідки не містять.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не застосування судом першої інстанції вимог, передбачених ст.536, ст.625, ст.1048 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки таких вимог позивачем заявлено не було.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.
            Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що   рішення Печерського  районного  суду м.Києва  ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст.  268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» -  залишити без задоволення.
 Рішення Печерського районного суду м.Києва  від 13 січня  2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач

                                                                                              А.М. Стрижеус