УХВАЛА

04 січня 2021 року 
м. Київ

справа № 823/3384/14
адміністративне провадження № К/9901/35865/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх                справ України на Південно-Західній залізниці на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу та поновлення на посаді,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20 липня 2019 року, просив: 
визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27 жовтня 2014 року № 2239 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 (С-642623) з посади заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці - начальника кримінальної міліції;
поновити позивача на посаді заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці - начальника кримінальної міліції з 28 жовтня 2014 року;
стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з                28 жовтня 2014 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн 00 коп.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України              від 27 жовтня 2014 року № 2239 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці - начальника кримінальної міліції.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці - начальника кримінальної міліції з 28 жовтня 2014 року.
Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2014 року по день ухвалення судового рішення у сумі 802 614 (вісімсот дві тисячі шістсот чотирнадцять) грн                  80 коп з відрахуванням відповідних податків і зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з              04 листопада 2014 року по день ухвалення судового рішення у сумі 802 614 (вісімсот дві тисячі шістсот чотирнадцять) грн 80 коп з відрахуванням відповідних податків і зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку, скасовано. Ухвалено нову постанову у цій частині, якою стягнуто з Управління  Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2014 року по день ухвалення судового рішення у сумі 802 614 (вісімсот дві тисячі шістсот чотирнадцять) грн 80 коп з відрахуванням відповідних податків і зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку.
У іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від                          10 березня 2020 року залишено без змін. 
22 грудня 2020 року Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року. Заявник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд. 
Предметом спору є правомірність наказу про звільнення позивача з посади заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці - начальника кримінальної міліції.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Скаржник не погоджується із розрахунком грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача, оскільки вважає, що неправильно застосовано Постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі                   № 826/25887/15.
Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування зазначеного висновку, Верховним Судом встановлено, що суд апеляційної інстанції не переглядав рішення суду першої інстанції у частині обрахунку суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача, отже ці доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження і перегляду судових рішень у цій справі виходячи із приписів пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від              10 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу та поновлення на посаді повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                         О.В. Кашпур