Постанова
Іменем України 
17 листопада 2020 року
м. Київ
Справа № 686/3244/20
Провадження № 51 – 4031 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
його захисника                                          адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої                                                    ОСОБА_8 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12019240010006111 від 30 грудня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шаровечка, Хмельницького району, Хмельницької області, поляка, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 286 ч. 1 КК України, 
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді від 02 січня 2020 року на автомобіль «DAEWOO Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 785 грн. 05 коп.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. 
Так, 30 грудня 2019 року біля 11 години 20 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «DAEWOO Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині           пров. Шевченка зі сторони вул. Подільської в напрямку до вул. Прибузької у                          м. Хмельницький в порушення вимог пп. 10.1., 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований по пров. Шевченка за перехрестя вул. Водопровідна - пров. Шевченка м. Хмельницького по ходу його руху та на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкості та не зупинив керований ним транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу ліворуч, внаслідок чого створив небезпеку та на зустрічному для нього напрямку руху проїзної частини пров. Шевченка м. Хмельницького здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «DAEWOO Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину пров. Шевченка у м. Хмельницький по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вироком Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу потерпілої, скасовано вирок Хмельницького міськрайонного суду від 12 травня 2020 року в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким  ОСОБА_6 призначено за ст. 286 ч. 1 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року та залишити без зміни вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2020 року щодо     ОСОБА_6 . Вважає вирок апеляційного суду необґрунтовано суворим, а висновок про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами помилковим. В обґрунтування своєї вимоги захисник вказує на дані про особу засудженого ОСОБА_6 та те, що позбавлення права керувати транспортними засобами поставить його разом із сім`єю в скрутне матеріальне становище, оскільки, проживаючи у селі, за межами міста, використання ним транспортного засобу в умовах карантину є єдиним засобом для пересування і заробітку. 
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
Засуджений та захисник в судовому засіданні підтримали касаційну скаргу захисника і просили її задовольнити.
Потерпіла в судовому засіданні заперечувала проти касаційної скарги та просила залишити її без задоволення.
В судовому засіданні прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 1 КК України та призначене йому основне покарання у касаційній скарзі не оспорюються.   
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції та ухвалюючи новий вирок в частині призначеного покарання апеляційний суд врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, характеристику ОСОБА_6 та обставини, передбачені вимогами ст. 66 КК України. Також судова колегія взяла до уваги позицію потерпілої ОСОБА_8 щодо виду і розміру призначеного покарання, яка у своїй апеляційній скарзі просила призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком  на 3 роки. 
Врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на помилковість висновку суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без позбавлення його права керувати транспортними засобами, скасувавши вирок в цій частині та постановивши новий вирок. В цій частині доводів касаційна скарга  захисника є необґрунтованою. 
Разом із тим, апеляційний суд не звернув уваги на те, що крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, необхідно також визначити справедливий розмір такого покарання,  враховуючи при цьому як думку потерпілої ОСОБА_8 , так всі обставини справи у їх сукупності, в тому числі і ті, які характеризують особу засудженого ОСОБА_9 та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення у даному провадженні. 
Так, судами обох інстанцій було встановлено, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, та вчинене з необережності. Засуджений ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному і ці обставини визнані такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судами встановлено не було. Також судами встановлено, що        ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, є інвалідом 3 групи, учасником бойових дій та працює водієм служби таксі «579».
Крім того, в касаційній скарзі, підтриманою в судовому засіданні касаційного суду, захисник засудженого, крім цих обставин, зазначає і про те, що, не працюючи водієм таксі протягом 7 місяців, ОСОБА_6  та його сім`я втратили кошти для існування. Також зазначає, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває дружина і його робота як приватного підприємця пов`язана із перевезенням пасажирів на автомобілі, а позбавлення права керувати транспортним засобами може поставити його та сім`ю в скрутне матеріальне становище, позбавить його можливості заробляти кошти, а відтак застосування такого додаткового покарання не є необхідним і буде несправедливим внаслідок суворості. Окрім цього звертає увагу на те, що засуджений проживає у селі, за межами міста, і використання ним транспортного засобу в інтересах своєї сім`ї в умовах карантину є єдиним засобом для пересування.        
Вищенаведені обставини та дані в їх сукупності, які також встановлені судами обох інстанцій, дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, за умови того, що основним видом його трудової діяльності як підприємця є саме керування транспортним засобом, враховуючи інші зазначені дані про його особу та конкретні обставини провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку. 
Колегія суддів вважає, що за таких обставин є підстави для пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 1 року. При цьому враховується і думка потерпілої ОСОБА_8 щодо виду та розміру покарання в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.   
За таких обставин вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 на підставі                ст. 438 ч. 1 п. 3 КПК України підлягає зміні, а касаційна скарга захисника – задоволенню частково. 
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7  задовольнити частково. 
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_6 змінити. 
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 додаткове покарання за ст. 286 ч. 1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 1 року.
В решті вказаний вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.  
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3