ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2690/20 Справа № 206/3974/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                        ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
       Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», 
на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») у липні 2016 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку /т.1, а.с.1-3/.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МL-301/708/2007 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 102 200,00 доларів США терміном по 06 листопада 2037 року, зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 3,49%. В забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-301/448/2007 від 06 листопада 2007 року, відповідно до якого останній зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань. 30 червня 2009 року назву банку офіційно змінено з Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») на ПАТ «ОТП Банк», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи та витягом із статуту. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів. 
У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк» та   ОСОБА_1  про припинення договору поруки. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач не пред`явив до нього вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов`язання не може вважатися строком припинення поруки в розумінні чинного законодавства /т.2, а.с.78-80/.
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог ПАТ «ОТП Банк», зустрічні позовні вимоги  ОСОБА_3  задоволено. Визнано припиненим договір поруки №SR-301/448/2007 від 06 листопада 2007 року  /т.2, а.с.183-186/.
Додатковим рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2020 року стягнуто в рівних частках з ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 704, 80 грн. /т.2, а.с.224-225/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог та задоволення позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не було прийнято до уваги, що кредит позичальнику надавався шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок. Щодо припинення строку поруки зазначив, що кредит надавався по 06 листопада 2037 року, тому на час розгляду справи порука не припинена /т.2, а.с.203-208/.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги  ОСОБА_2  подав відзив на скаргу, в якому посилається на її необгрунтованість та вважає такою, що не підлягає задоволенню.
Також ОСОБА_1 надала суду заперечення проти апеляційної скарги банку та просить її залишити без задоволення.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 06 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МL-301/708/2007 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 102 200,00 доларів США терміном по 06 листопада 2037 року, зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 3,49% /т.1, а.с. 5-8/.
       Частиною №1 кредитного договору визначено, що кредит надається ОСОБА_1 на купівлю нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 .
       Пунктом 1.7.2. кредитного договору передбачено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці позичальника.
       Відповідно до кредитної заявки від 06 листопада 2007 року ОСОБА_1 просить ЗАТ «ОТП Банк» видати кредит у розмірі 102 200 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позичальника у ЗАТ «ОТП Банк» /т.1, а.с.9/.
       В забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-301/448/2007 від 06 листопада 2007 року, відповідно до якого останній зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №МL-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року/т.1, а.с.16/.
       06 травня 2009 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №МL-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року, відповідно до умов якого сторони внесли зміни щодо визначення розміру відсотків, а саме на період з моменту підписання цього договору до 06 травня 2009 року використовується процентна ставка розмір якої визначено умовами договору, на період з 06 травня 2009 року до 06 жовтня 2009 року для розрахунку відсотків буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 7% річних, на період з 06 жовтня 2009 року до повного виконання боргових зобов`язань використовується плаваюча відсоткова ставка у розмірі 3,76% річних + FIDR /т.1, а.с.10-11/.
       Так, ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк». 
       07 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №МL-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року, відповідно до умов якого сторони внесли зміни щодо визначення розміру відсотків, а саме на період з 07 грудня 2009 року до 06 квітня 2010 року для розрахунку відсотків буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6,50% річних, період з 06 квітня 2010 року до 06 жовтня 2010 року для розрахунку відсотків буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 11,57% річних, на період з 06 жовтня 2010 року до повного виконання боргових зобов`язань використовується плаваюча відсоткова ставка у розмірі 4,07% річних + FIDR /т.1, а.с.12-14/.
       У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1  своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість 129 892,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 3 268 862,58 грн. з яких: 101 548,51 доларів США – заборгованість за тілом кредиту, що еквівалентно 2 555 570,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з 12 січня 2015 року по 29 травня 2016 року 28 343,50 доларів США, що еквівалентно 713 292,58 грн. /т.1, а.с.15/.
       Відмовляючи в задоволені позивних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів належного виконання умов кредитного договору в частині видачі кредиту готівковими коштами, як в національній валюті та і в іноземній.
       Проте з даним висновком колегія судді не може погодитись, оскільки як вже зазначалось умовами кредитного договору та кредитною заявкою ОСОБА_1 визначено, що ПАТ «ОТП Банк» надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, зазначений в заявці. Тобто, умовами кредитного договору не передбачено видачі кредитних коштів готівкою.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки по рахунках клієнтів, з якої вбачається що грошові кошти за кредитним договором № ML-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року у розмірі 102 200 доларів США було переказано на рахунок ОСОБА_4 /а.с.134/. 
       Таким чином, матеріалами справи підтверджено отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 102 200,00 доларів США за кредитним договором №МL-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року.
       Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить у цій справі, з презумпції правомірності правочину – вищезазначеного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).
       Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
       Щодо позовних вимог банку до  ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.
       Пунктом 3.4 договору поруки визначено порядок подання вимоги кредитора до поручителя. Відповідно до умов договору поруки обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов`язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов`язань боржником.
       Аналізуючи дані умови договору поруки колегія суддів приходить до висновку, що право банку щодо стягнення з поручителя суми заборгованості за кредитним договором в судовому порядку безпосередньо пов`язано з невиконанням поручителям своїх зобов`язань у добровільному порядку. Виходячи з умов договору поруки обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Проте, матеріали справи не містять будь-якої вимоги банку, направленої на адресу поручителя, про виконання зобов`язань за кредитним договором.
       Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 
       Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       З огляду на зазначений пункт договору 3.4, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України). 
       Отже, умовами визначено, що у разі порушення позичальником зобов`язань за договором банк направляє позичальнику вимогу про виконання кредитних зобов`язань та у разі не виконання зазначеної вимоги право банка щодо повернення своїх коштів вважається порушеним та у нього виникає право його захисту в судовому порядку.
       Виходячи з викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що банк передвчасно звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , оскільки обов`язок поручителя щодо виконання боргових зобов`язань виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги, яку не було направлено ПАТ «ОТП Банк». За таких обставин позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню.
       Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 колегія суддів приходить до висновку, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки на час розгляду справи обов`язок ОСОБА_2 , як поручителя, щодо погашення заборгованості за кредитом не виник в силу п.3.4 договору поруки, тоді як не можна визнавати зобов`язання припиненими, які ще не виникли у сторін.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №ML-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року у сумі 129 892, 01 доларів США, що еквівалентно 3 268 862, 58 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 101 548, 51 доларів США, що еквівалентно 2 555 570, 00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 12 січня 2015 року по 29 травня 2016 року у розмірі 28 343, 50 доларів США, що еквівалентно 713 292, 58 грн. В іншій частині позовні вимоги банку задоволенню не підлягають. Відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2 . 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з  ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 122 582, 35 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» – задовольнити частково. 
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року та додаткове рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2020 року — скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-301/708/2007 від 06 листопада 2007 року у сумі 129 892, 01 доларів США, що еквівалентно 3 268 862, 58 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 101 548, 51 доларів США, що еквівалентно 2 555 570, 00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 12 січня 2015 року по 29 травня 2016 року у розмірі 28 343, 50 доларів США, що еквівалентно 713 292, 58 грн.
В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовити в задоволені.
В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 122 582, 35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                М.О. Макаров                                                        
                                                                       І.Ю. Ткаченко