ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2020 р.           Справа№ 910/1967/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Куксова В.В. 
          Яковлєва М.Л. 
 
          при секретарі  Токарева А.Г.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.09.2020.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №  910/1967/20 (суддя Гулевець О. В.,  дата складання та підписання повного тексту рішення 03.07.2020)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНТРАКТ-ЕНЕРГО" 
до     Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про     стягнення 3  228 572,66 грн., -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/17643/19 позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь      Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНТРАКТ-ЕНЕРГО" інфляційні втрати у сумі 173 293,72 грн.,   3% річних у сумі 626 760,43 грн., пеню у сумі 1 213 752,06 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 207,09 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 в частині задоволених позовних вимог, а саме:  інфляційних втрат у сумі 173 293,72 грн.,      3% річних у сумі 626 760,43 грн., пені у сумі 1 213 752,06 грн. та ухвалите нове рішення, яким у відповідній частині відмовити користь      Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНТРАКТ-ЕНЕРГО".
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.
10.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді:Яковлєв М. Л., Станік С. Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 та призначено до розгляду на 23.09.2020.
31.08.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в якому також викладено клопотання про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.
11.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.
16.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3369/20 від 23.09.2020, у зв`язку з тим, що суддя Станік С. Р.. перебуває на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В.,  Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М. Л.
В судовому 23.09.2020 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 скасувати, також підтримав заперечення про продовження строку для подання відзиву позивачем.
В судовому засіданні 23.09.2020 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 просив залишити без змін, також просив продовжити строки для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Колегія суддів порадившись в судовому засіданні 23.09.2020 вирішила відмовити в запереченнях відповідача, щодо продовження позивачу строків на подання відзиву на апеляційну скаргу та долучити відзив на апеляційну скаргу позивача до матеріалів справи.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 13.09.2018 між Філією "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Контракт-Енерго" (надалі - постачальник) укладено договір №ЦЗВ-07-07418-01 відповідно до умов якого "Постачальник" зобов`язується поставити та передати у власність, а "Замовник" прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі. Найменування Продукції: машини для земельних робіт (бульдозер). Виробник продукції: LIUGONG DRESSTA MACHINERY Sp. z о.о., Stalowa Wola, Poland (Польща) (п. 1.1.-1.3 договір). 
Ціна визначається даним Договором і приймається Сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації до даного Договору. Ціна продукції, узгоджена у Специфікації до даного Договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати Постачальника згідно п. 5.1., вартість пакету документів, що є необхідним для першої реєстрації Продукції в Україні, згідно чинного законодавства України, витрати на проведення інструктажу уповноваженою виробником особою операторів (2 особи) в Україні. Постачальник гарантує незмінність ціни на поставлену Продукцію з моменту відвантаження її за місцем призначення до моменту відправлення коштів Замовником на поточний рахунок Постачальника (п. 4.1, 4.2 договору). 
Сторони, додатковою угодою № 1 від 17.10.2018 до договору № ЦЗВ-07-07418-01 від 13.09.2018 визначили, що загальна сума даного договору складає: 24 449 200,00 грн. (двадцять чотири мільйони чотириста сорок дев`ять тисяч двісті гривень 00 коп.), крім того ПДВ 20% - 4 889 840,00 грн. (чотири мільйони вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок гривень 00 коп.), на загальну суму - 29 339 040,00 грн. (двадцять дев`ять мільйонів триста тридцять дев`ять тисяч сорок гривень 00 коп.). Крім того, сторони анулювали специфікацію № 1 та визначили, що поставка відбувається на підставі специфікації № 2.
Згідно з Специфікацією № 2 до договору № ЦЗВ-07-07418-01 від 13.09.2018 відповідно до якої поставці підлягає бульдозер спеціального призначення з тяговою лебідкою - гусеничний бульдозер DRESSTA модель TD-25M Extra у кількості 1 штука за ціною 29339040,00 грн.
Відповідно до п. 5.1-5.5 договору Постачальник здійснює поставку Продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог „Інкотермс" ред. 2010р.). Вантажовідправником Продукції може бути третя особа, зазначена Постачальником. Поставка Продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки Замоввника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та/або направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосування електронної пошти (E-mail). Сторони погоджують, що рознарядка вважається отриманою Постачальником з дня її відправлення Замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або електронною поштою (E-mail). Кожна партія продукції постачається протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. Матеріальні витрати, що виникли при поверненні продукції, яка не була письмово заявлена, покладаються на Постачальника. Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування Замовника. За необхідності, рознарядка може бути відкоригована Замовником, про що обов`язково повідомляється Постачальнику. Датою поставки Продукції вважається дата приймання цієї Продукції Вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим Актом прийому-передачі, який підписується представниками Вантажоодержувача, Постачальника та затверджується керівництвом служби залізниці Вантажоодержувача, оригінал якого надається Замовнику. Після готовності продукції до відвантаження, Постачальник направляє Замовнику факсом наступні документи: рахунок-фактуру; документи, що підтверджують якість продукції, зазначені у п.2.2 даного Договору. Приймання продукції Вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, здійснюється при наявності документів, зазначених в п.2.2. даного Договору та повного пакету документів, що необхідні згідно з вимогами чинного законодавства України, для реєстрації Продукції по місцю подальшого базування та документу від виробника з переліком спеціалізованих, авторизованих сервісних підприємств з гарантійного та післягарантійного обслуговування на території України.
Матеріали справи містять надану позивачем видаткову накладну № 1058 від 19.12.2018, якою підтверджується отримання бульдозера DRESSTA модель TD-25M Extra вартістю 29  339 040,00 грн., вантажоодержувачем АТ "Українська залізниця" ВП "Харківська дирекція залізничних перевезень".
Крім того, в матеріалах справи міститься акт № 1 приймання-передачі продукції від 19.12.2018, згідно якого бульдозер DRESSTA модель TD-25M Extra, заводський № НОМЕР_1 був прийнятий вантажоодержувачем. Претензій до постачальника відносно кількості, комплектності та наявності технічної документації вантажоодержувач не має. Акт підписаний постачальником, вантажоодержувачем, погоджений Філією "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" та затверджений начальником виробничого підрозділу "Харківська дирекція залізничних перевезень філії " Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця". 
Разом з тим,  відповідно до акту перевірки від 19.12.2018 проведена перевірка експлуатаційних параметрів, органів керування, сигналізації та відображення (на дисплеї керування машиною) робочих параметрів бульдозеру DRESSTA TD-25M Extra. Перевірку проведено із застосуванням усіх доступних в умовах відсутності спеціалізованого обладнання методів, включаючи візуальний огляд та лінійне вимірювання, а також запуск та спостереження за функціонуванням окремих вузлів та пристроїв бульдозеру (як на холостому ходу, так і при навантаженні), включно із застосуванням засобів вбудованого контролю (нормальний та діагностичний режими роботи дисплея - пункт 4.3. "Пульти", розділу 4. "Робота машиною", Інструкції з обслуговування. За підсумками визначено, що бульдозер DRESSTA TD-25M Extra, заводський номер: НОМЕР_1 , дата виготовлення: грудень 2018р., щодо якого було проведено перевірку, на момент його приймання Вантажоодержувачем (кінцевим одержувачем), є працездатним та за показниками, встановленими перебігом перевірки, відповідає вимогам зазначеним в Специфікації №1 Договору №ЦЗВ-07-07418-01, а також показникам заявленими виробником у Інструкції з обслуговування та відповідному Паспорті якості.
Оплата за кожну партію поставленої Продукції по даному Договору проводиться Замовником протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію Продукції, обумовлену згідно з п. 5.2 при наявності документів зазначених в п. 7.1 цього Договору. У разі постачання Продукції, що не відповідає якості та/або асортименту, та/або кількості, Замовник має право відстрочити оплату за поставлену неякісну Продукцію до заміни вказаної Продукції. В такому разі Замовнику не нараховуються штрафні санкції та збитки. У разі прострочення Постачальником термінів постачання продукції, термін оплати за дану продукцію збільшується за кожний календарний день прострочення постачання продукції на 1 банківський день відповідно. Термін прострочення є різниця календарних днів між датою планового прибуття на умовах згідно п.5.2. та датою фактичної поставки продукції (п. 6.1, 6.4, 6.5 договору).
Позивачем надано квитанцію №1 про реєстрацію податкової накладної від 19.12.2018 № 24 в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо проведення господарської операції  на загальну суму 29    339 040,00 грн. 
Відповідно до п. 13.7 договору, термін дії даного Договору встановлюється з моменту його підписання Сторонами до 31.12.2018. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби Замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу Постачальника, - до повного виконання.
В разі несвоєчасної оплати за поставлену Продукцію, Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої Продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені Постачальник враховує умови п.6.5. даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання Продукції мали місце (п. 10.6 договору).
В обгрунтування вказаного позову, позивач зазначає, що рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Конракт-Енерго" суму боргу у розмірі 29339040, 00 грн., пеню у розмірі 1351605,37 грн., 3% річних у розмірі  226674,23 грн., судовий збір у розмірі 463759,79 грн. В частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені у розмірі 14468,58 грн., 3% річних у розмірі 2411,43 грн. відмовлено. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 рішення Господарського суду міста Києва  від 06.06.2019 у справі №910/2476/19  залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 21.01.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2019 у справі № 910/2476/19 залишено без змін.
Враховуючи те, що позивач зазнав значних фінансових втрат у зв`язку з не виконанням відповідачем свого зобов`язання та враховуючи, що відповідач не оплатив суму заборгованості за рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 у розмірі 29  339 040, 00 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача  інфляційних втрат у розмірі 173    293,72 грн. за період з 12.02.2019 по 01.02.2020, 3% річних у розмірі 626    971,00 грн. за період з 17.05.2019 по 01.02.2020, пені у розмірі 2    248  307,94 грн. за період з 17.05.2019 по 12.08.2019.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як визначено ч. 1 статті 626 ЦК України, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, обставини встановлені у рішенні Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 повторного доведення не потребують.
Судом у рішенні Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 встановлено та підтверджено матеріалами справи у даній справі, що відповідач 19.12.2018 отримав від позивача товар на загальну суму 29339040,00 грн. на підставі договору №ЦЗВ-07-07418-01 від 13.09.2018 та не оплатив його у встановлені договором строки.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Сторони, в пункті 6.1. договору погодили, що оплата за кожну партію поставленої Продукції по даному Договору проводиться Замовником протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію Продукції, обумовлену згідно з п. 5.2 при наявності документів зазначених в п. 7.1 цього Договору.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
У рішенні Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 задовольняючи вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 29339040,00 грн. судом зазначено, що оскільки, податкова накладна була зареєстрована 27.12.2018, то відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий товар у строк до 11.02.2019 (включно), а тому відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з 12.02.2019.
Отже, у зв`язку із не виконанням зобов`язань та простроченням оплати відповідачем заборгованості за  договором №ЦЗВ-07-07418-01 від 13.09.2018 у розмірі 29339040,00 грн., враховуючи, що рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 було вирішено стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.02.2019 по 16.05.2019, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача  інфляційних втрат у розмірі 173 293,72 грн. за період з 12.02.2019 по 01.02.2020, 3% річних у розмірі 626 971,00 грн. за період з 17.05.2019 по 01.02.2020, пені у розмірі 2 248 307,94 грн. за період з 17.05.2019 по 12.08.2019.
Як визначено в пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).
За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. 
За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У відповідності до п. 10.6. договору, в разі несвоєчасної оплати за поставлену Продукцію, Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої Продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені Постачальник враховує умови п.6.5. даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання Продукції мали місце. 
Як визначено ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").
Як вбачається з розрахунку позивача, останній  здійснює нарахування пені за період з 17.05.2019 по 12.08.2019 у розмірі 2    428    307,94 грн. та 3% річних за період з 17.05.2019 по 01.02.2020 у розмірі 626    971,00 грн.
Проте, місцевим господарським судом здійснено власний перерахунок пені за вказаний позивачем період з 17.05.2019 по 12.08.2019, з яким погоджується суд апеляційної інстанції та вірно встановлено, що  позивач здійснює нарахування пені в розмірі подвійної ставки НБУ від вартості несплаченої продукції. При цьому, п. 10.6. договору сторонами визначено, що відповідач сплачує позивачу у разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію  у розмірі облікової ставки НБУ. 
Таким чином, позивачем не обґрунтовано застосовано подвійну облікову ставки НБУ, в то час, як сторони в договорі погодили облікову ставку НБУ.
Отже, враховуючи неоплачену вартість поставленої продукції у розмірі 29339040,00 грн., у відповідності до здійсненого судом першої інстанції перерахунку пені за період 17.05.2019 по 12.08.2019 є сума пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу та становить 1    213    752,06 грн.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у зв`язку із простроченням оплати відповідачем заборгованості за  договором №ЦЗВ-07-07418-01 від 13.09.2018 у розмірі 29339040,00 грн., враховуючи, що рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 у справі №910/2476/19 за період з 12.02.2019 по 16.05.2019 стягнуто з відповідача пеню, а тому позивачем правомірно здійснено нарахування пені за період з 17.05.2019 по 12.08.2019, тобто не більше шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано. 
Суд апеляційної інстанції перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що вірним розрахунком 3% річних є 626  760,43 грн.
Таким чином суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню пеня у сумі 1 213 752,06  грн.  та 3% річних у сумі 626 760,43 грн., у зв`язку із чим позовні вимог підлягають частковому задоволенню. 
Крім того суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок позивача інфляційних втрат у розмірі  173    293,72 грн. за період з 12.02.2019 о 01.02.2020 є арифметично вірним, а тому правомірно підлягає задоволенню.
Щодо посилань скаржника на те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні вимог відповідача про зменшення штрафних санкцій на підставі статті 233 Господарського кодексу України, то суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: 
ступінь виконання зобов`язання боржником; 
майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; 
не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Як передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Як встановлено ч. 2 ст. 233 ГК України, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Проте, місцевим господарським судом вірно встановлено, що розмір нарахованої пені не є завищеним та відповідає  заборгованості за договором. Відповідачем не наведено належних обґрунтувань обставин, які були б підставою для зменшення суми пені, доказів часткової сплати заборгованості не надано.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій до 1 гривні, у зв`язку із чим відмовив в задоволенні клопотання відповідача. 
Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "КОНТРАКТ-ЕНЕРГО" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають частковому задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача 173 293,72 грн. - інфляційні витрати, 1    213    752,06 грн. -   пені, 626    760,43  грн. - 3% річних.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Разом з тим, доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/1967/20 - залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/1967/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено 01.10.2020.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                М.Л. Яковлєв