ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 грудня 2020 року         
м. Київ
 
справа № 127/25354/19
провадження № 51-3133 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                                ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря 
судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                              ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2020 року стосовно 
 
                                                           ОСОБА_8 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Даблюж Латвійська Республіка, 
який проживає за адресою:  

АДРЕСА_1 ,  
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_9 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та жителя  
АДРЕСА_2 , 
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року засуджено:
- ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;
- ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь держави 471 грн витрат на залучення експерта. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2020 року вирок суду першої інстанції змінено, в його резолютивній частині вказано про стягнення на користь держави з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 471 грн у рівних долях.
За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що вони 17 червня 2019 року приблизно о 23:50, знаходячись на автостанції «Західна» біля платформи № 5, що на вул. Хмельницьке шосе, 107 у м. Вінниця, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, повторно, застосовуючи до ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, відкрито викрали у останнього мобільний телефон «Philiрs E 106» та гроші, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 196 грн 73 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_8 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, а кримінальне провадження стосовно останнього – закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно визнав винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_9 через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного внаслідок суворості, просить їх змінити, пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення статей 69, 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував усіх обставин, що пом`якшують ОСОБА_9 покарання, та даних про його особу.
Позиція учасника судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного засудження ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Проте зазначені доводи захисника ОСОБА_6 . Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації їхніх дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви. 
Згідно зі ст. 186 КК України грабіж – це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Грабіж уважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном та появи реальної початкової можливості у винної особи ним розпорядитись.
Той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито викрали майно ОСОБА_10 , підтверджується:
- показаннями потерпілого про те, що 18 червня 2019 року, знаходячись на автостанції «Західна» біля платформи № 5, що на вул. Хмельницьке шосе, 107 у м. Вінниця, у ході конфлікту, який виник після спільного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почали наносити йому удари ліктями в область грудної клітини, після чого у нього з кишені витягли телефон та 20 грн, проте хто саме це зробив він не пам`ятає, свій телефон він бачив у руках ОСОБА_9 , також ОСОБА_8 зняв з нього кросівки, однак вони йому не підійшли за розміром, тому він відкинув їх у бік; 
- показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які працюють поліцейськими, про те, що вони прибули на виклик та затримали осіб, які, зі слів потерпілого, нанесли йому тілесні ушкодження;
- протоколами огляду місця події та предмета, пред`явлення осіб для впізнання, слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 .
Крім того, сам ОСОБА_9 у судовому засіданні вказав, що йому було відомо про те, що мобільний телефон, який йому дав ОСОБА_8 , належить ОСОБА_10 .
Суд першої інстанції правомірно визнав зазначені докази допустимими, достатньо переконливо обґрунтувавши свої висновки, дотримавшись при цьому вимог статей 85, 86, 87, 94 КПК України.
На думку Суду, висновки суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а його вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи покарання у виді позбавлення волі, врахував:   ОСОБА_8  - ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про його особу, зокрема, те, що він раніше судимий, вчинив злочин у період незнятої та непогашеної судимості, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на профілактичному наркологічному обліку з відповідним діагнозом;  ОСОБА_9 - ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про його особу, зокрема, те, що він за місцем проживання та місцем проходження служби характеризується позитивно, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, публічно вибачився перед потерпілим.
Таким чином, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, призначаючи засудженим покарання за вчинення ними злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, дотримався вимог статей 65-67 КК України.
Призначене ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим та застосувати положення статей 69, 75 КК України, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , Суд не знаходить.
Крім того, колегією суддів установлено, що перегляд вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом апеляційної інстанції, зокрема, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вимоги яких аналогічні доводам їхніх касаційних скарг, здійснювався з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України.
За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2020 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                             ОСОБА_3