Справа № 303/1061/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        17 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Кондора Р.Ю. ,
з участю секретаря – Кухта М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 травня 2019 року (головуючий суддя Кость В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, 

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 11.07.2017 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Шкода Супер Б» під керуванням ОСОБА_1 , та «Мерседес-Бенс» піж керуванням ОСОБА_3 . 
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за страховим полісом від 20.09.2016 № АК/0697279 у ТДВ СК «Альфа-Гарант», страховик здійснив ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в сумі 52 301,23 грн. 
Позивач з такою сумою виплати не погоджується та зазначає, що в результаті ДТП автомобілю позивача завдано збитки, які згідно висновку оцінювача (звіту № 126/07/2018 від 27.07.2018) становлять 189258,56 грн. При цьому, сума страхового відшкодування згідно полісу № АК/0697279 за шкоду, завдану майну, складає 100000,00 грн., з франшизою у розмірі 1000,00 грн. 
Позивач просив суд стягнути на його користь із ТДВ СК «Альфа-Гарант» залишок невідшкодованої майнової шкоди в розмірі 46 698,77 грн. (100000,00 - 52301,23 – 1000,00 = 46 698,77), а також стягнути із ОСОБА_2 90258,00 грн. (189258,56 – 46698,77 - 52301,23 = 90258,56). 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.05.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову залишено за позивачем. У стягненні витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 13500 гривень із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - відмовлено.
На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що звіт № 126/07/2018 від 27.07.2018 виконано тим же оцінювачим ОСОБА_4 , який на замовлення ТДВ СК «Альфа-Гарант» оглядав автомобіль 18.07.2017; у наданому позивачем звіті вартість транспортного засобу визначена як розмитненого автомобіля; реєстрацію автомобіля здійснено 23.08.2017, що підтверджується свідоцтвом; ТДВ СК «Альфа-Гарант» помилково визначила вартість авто до ДТП у сумі 209 980,48 грн. оскільки його вартість становила 319533,46 грн., яку утворюють 228004,35 грн. (еквівалент 7550,00 євро) + 91529,11 грн. (сума податків і зборів під час митного оформлення). 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить рішення суду залишити без змін.
Апелянт в судове зсідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення судової повістки (а.с.243). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , представників відповідачів та ОСОБА_4 , який проводив огляд автомобіля позивача після ДТП та складав звіт про визначення вартості матеріально збитку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що   ТДВ СК «Альфа-Гарант» визначено розмір страхового відшкодування з урахуванням вимог п. 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; з матеріалів справи вбачається, що позивач погодився з виплаченою йому сумою страхового відшкодування і будь-яких вимог до Страхової компанії не заявляв; Звіт від 27.07.2018 №126/07/2018 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику Автомобіля, складений після отримання страхового відшкодування, а оскільки позивач отримав від страховика страхове відшкодування в межах суми страхового відшкодування, не оскаржив рішення страховика про здійснення страхового відшкодування, тим самим погодившись з виплаченою йому сумою страхового відшкодування, він не має право на стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і одержаною страховою виплатою, та з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - суми за предметом позову.
Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування; протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 ст. 34 Закону); потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк (п. 34.3 ст.34 Закону); у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону). 
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст. 30 Закону). Пунктом 30.2 статті 30 Закону передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Встановлено, що 11 липня 2017 року о 16 год. 00 хв. на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів 16 км.д+300, сталася ДТП, під час якої ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенс Спрінтер, д.н. НОМЕР_1 , під час здійснення обгону, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Шкода Супер Б, д.н. 44 – ХВІ-1, який належить ОСОБА_1 . 
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, що стверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.10.2017 року (а.с.18).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована - страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.09.2016 №АК/0697279, виданий ТДВ СК «Альфа-Гарант». Сума страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, складає 100000,00 грн., з франшизою у розмірі 1000,00 грн. (а.с.69).
12 липня 2017 року від ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшло Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.70-71). 07 вересня 2017 року від ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшла Заява про страхове відшкодування, у якій, крім іншого, зазначено, що заявник підтверджує, що згоден із способом та розміром збитку, визначеного Страховиком (а.с.72). 
Оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_4 18.07.2017 було оглянуто транспортний засіб, належний ОСОБА_1 , про що складено протокол, зазначено перелік пошкоджень, проведено фотографування (а.с.80-86). 
Відповідно до дослідження аварійного комісара ОСОБА_5 , проведеного на замовлення ТДВ СК «Альфа-Гарант», ринкова вартість пошкодженого Автомобіля на дату дослідження (18.07.2017) складала 156679,25 грн. (а.с.87).
В подальшому, з врахуванням матеріалів, наданих оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було проведено розрахунок вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу 54 D/33/0 SKODA SUPERB (державний номер НОМЕР_2 ), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно ремонтної калькуляції 54 D/33/0 складає 323396,1 (в т.ч. ПДВ) грн., а ринкова вартість ТЗ станом на 11.07.2017 до моменту пошкодження - 209980,48 грн. (а.с.73-79).
ТДВ СК «Альфа-Гарант» визначено розмір страхового відшкодування в сумі 52 301 грн. При визначенні цієї суми страховик виходив із того, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а тому, з урахуванням статті 30 Закону, позивачу повинна бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, а саме - 209 980,48 грн. (ринкова вартість ТЗ до ДТП) – 156 679,25 грн. (ринкова вартість ТЗ після ДТП) – 1000 грн. (франшиза) = 52301,23 грн. 
Таке відшкодування було отримано ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 21.06.2018 № ID-107097.
Після отримання такого відшкодування, позивач у липні 2018 року звернувся до оцінювача ОСОБА_4 для проведення оцінки транспортного засобу, та, відповідно до Звіту № 126/07/2018 від 27.07.2018, ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження визначена 293970,78 грн, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначено 179783,48 грн., вартість матеріального збитку – 189258,56 грн. (а.с.10-15). 
При цьому, колегія суддів констатує, що у матеріалах справи відсутня ремонтна калькуляція (не була надана позивачем до позовної заяви), наведена ОСОБА_4 , яка, за твердженням останнього, міститься на семи аркушах. 
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
А згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з даними, наведеними аварійним комісаром ОСОБА_5 у розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу 54 D/33/0 SKODA SUPERB (державний номер НОМЕР_2 ) - вартістю відновлювального ремонту - 323396,1 (в т.ч. ПДВ) грн, та ринковою вартість ТЗ станом на 11.07.2017 (до моменту пошкодження) - 209980,48 грн., вважаючи, що вартість відновлювального ремонту було умисно завищено, з метою визнання автомобіля знищеним. В той час, як відповідно до Звіту № 126/07/2018 від 27.07.2018, ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження (293970,78 грн) перевищувала вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу (179783,48 грн.), що, в свою чергу є підставою для відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, передбачених ст. 29 Закону.
       Відповідно до положень ст 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). 
Визначення ринкової вартості автомобіля, вартості відновлювального ремонту, розміру матеріального збитку, які входять до предмета доказування у даній справі, потребують спеціальних знань, а отже, на ці питання може дати відповідь експерт.
Відповідно до ч. 3 ст 102 ЦПК висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
В матеріалах справи міститься поданий ТДВ СК «Альфа-Гарант» висновок щодо ринкової вартості автомобіля до ДТП, після ДТП та вартості відновлювального ремонту, визначений аварійним комісаром ОСОБА_5 , який, відповідно до п. 34.2 ст 34 Закону, має право визначати розмір збитків. Кваліфікація ОСОБА_5 підтверджується Сертифікатом аварійного комісара (а.с.162). 
Позивачем надано Звіт № 126/07/2018 оцінювача ОСОБА_4 . 
Таким чином, у справі містяться висновки, підготовлені на замовлення як позивача, так і відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідач ОСОБА_2 погоджувався з висновком, наданим іншим відповідачем.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Таким чином, оскільки висновок, наданий ТДВ СК «Альфа-Гарант», викликав у позивача сумнів щодо його правильності, наданий позивачем висновок значно відрізнявся від висновку відповідача, відтак сумніви могли бути усунуті шляхом призначення автотоварознавчої експертизи судом.
Проте позивач ні у позовній заяві, ні у апеляційній скарзі відповідне клопотання не заявляв.
В судові засідання апеляційного суду (з врахуванням епідеміологічної ситуації, у справі призначалось шість судових засідань) позивач жодного разу не з?являвся, при причини неявки суду не повідомляв, тому апеляційний суд був позбавлений можливості, відповідно до ч. 5 ст 12 ЦПК України, роз`яснити позивачу його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, та сприяти позивачу в реалізації ним своїх прав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засідання апеляційного суду відповідачі клопотання про призначення судової автотоварозначої експертизи не заявляли, вказавши, що обов?язок доводити свої позовні вимоги покладено на позивача.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки розмір завданої позивачу шкоди був оцінений страховиком та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не скористався своїм правом та не заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для перевірки розміру виплаченого відшкодування, не спростував визначеного страховиком зазначеного розміру, а отже не довів, що розмір страхового відшкодування страховою компанією визначений неправильно.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 травня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуюча:        

Судді: