запорізький апеляційний суд

 
Провадження №33/807/684/20	Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.	
Єдиний унікальний №333/3924/20	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія - ст.ст.122-4, 124 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року                                         м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі потерпілої ОСОБА_1 та її представника - адвоката Мартинишина П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 вересня 2020 року, якою
        ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,        
       притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, ОСОБА_2 о 14 год. 10 хв. біля будинку №20 по вул.Благовіщенська у м.Запоріжжя, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» з д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, а саме, при в`їзді до місця паркування не переконався що це буде безпечно, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_2 водія ОСОБА_1 , після чого залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.10 «а» ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, травмованих немає.
ОСОБА_2 визнано винним за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив постанову суду скасувати та провадження у справі закрити, посилаючись на те, що йому не було вручено копії протоколів про адміністративні правопорушення, чим було порушено його право надавати пояснення саме органу, який уповноважений на складання протоколу, а отже, на який покладений обов`язок щодо збирання доказів в силу абз.2 ст. 251 КУпАП. 
В якості доказів суд послався на пояснення потерпілої ОСОБА_1 , яка знає про перебування саме його за кермом з чужих слів. Як доказ суд використав пояснення свідка ОСОБА_5 , яка бачила водія автомобіля, який спричинив ДТП, однак його прізвище цей свідок потерпілій не повідомляла, а лише описала зовнішність - чоловіка невеликого росту віком 50 років. 
Фото його автомобілю зроблено на місці звичайного паркування - під будинком № 18 по вул. Європейській в місті Запоріжжі. Інших доказів причетності саме його до адміністративних правопорушень с матеріалах справи немає. Пошкоджень на автомобілі не зафіксовано.
Натомість, він надав суду відомості офіційного сайту «Судова влада України» про те, що в час нібито вчинення правопорушення він перебував в іншому місці, який до уваги не взято.
В мотивувальній частині постанови суд зазначає, що викликав свідка ОСОБА_5 для того, щоб вона безпосередньо в суді за участю ОСОБА_2 могла вказати на особу, яка керувала автомобілем під час ДТП. Однак Кодекс України про адміністративні правопорушення на відміну від Кримінального процесуального Кодексу України не передбачає такої дії як пред`явлення для впізнання. Такий доказ відсутній в переліку, наведеному у ст. 251 КУпАП. За таких обставин міркування суду щодо оцінки його неявки в судове засідання 09.09.2020 року як поведінки, яка спрямована на ухилення від відповідальності, не ґрунтуються на законі та є хибними.
В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Мартинишин П.В. просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду без змін. 
Заслухавши потерпілу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Мартинишина П.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, допитавши свідка ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП адміністративних правопорушень засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Відповідно до положень п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до положень п.2.10 «а» ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Згідно пояснень  ОСОБА_2 наданих ним в суді першої інстанції він свою вину у вчиненні вказаних правопорушень не визнав, та пояснив, що дійсно ДТП була скоєна за участю його автомобіля, проте, керував вказаним автомобілем не він, а його знайомий адвокат ОСОБА_7 . Він в цей день перебував в Запорізькому апеляційному суді та не міг бути причетним до ДТП. 
Разом з тим, зазначені заперечення ОСОБА_2 повністю спростовуються наявними у справі доказами.
Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 пояснила, що вона працює в одній офісній будівлі з ОСОБА_2 в цей день припаркувала свій автомобіль по вул. Благовіщенська біля житлових будинків. Близько 14-00 години спрацювала сигналізація на автомобілі, вона через декілька хвилин підійшла до нього та побачила, що пошкоджений передній бампер автомобіля. До неї підійшла раніше незнайома ОСОБА_5 , яка пояснила, що бачила хто вчинив ДТП, описала зовнішність цього чоловіка та назвала номер машини. За описом вона вказала, що це чоловік років 50, в окулярах, із залисинами, був одягнений в сорочку в клітку, саме в цій сорочці зараз в судовому засіданні перебуває ОСОБА_2 . Вона зрозуміла, що це ОСОБА_2 , прийшла до нього в офіс, але його на місці не було, в одному офісі з ним працює адвокат ОСОБА_7 , якому вона пояснила ситуацію, зателефонувала ОСОБА_2 , але той некоректно з нею розмовляв. В тому, що ДТП було вчинене не ОСОБА_7 вона впевнена, оскільки зовнішність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 різниться, у ОСОБА_7 темне з сивиною волосся, вуса, він зовсім не схожий на ОСОБА_2 , крім того, з ним вона спілкувалась приблизно через 40 хвилин після пригоди, ОСОБА_7 нічого не знав про цю пригоду.
Відповідно до свідчень свідка ОСОБА_5 , допитаної також під час апеляційного розгляду слідує, що вона проживає в будинку АДРЕСА_2 , на цій вулиці паркують свої автомобілі люди, які працюють в офісі, що знаходиться поряд. В день пригоди вона вийшла з двору та побачила, що сірий автомобіль, який проїжджав вздовж припаркованого автомобіля, зачипив його, після цього зупинився. Вона сказала: «Врізався, а тепер поїде!», на що чоловік обурився: «Та хто поїде!», після чого почав оглядати машину, а вона пішла по своїх справах. Через декілька хвилин повернулася та побачила потерпілу, яка оглядала свою машину, чоловіка, яка вчинив ДТП вже на місці не було. Вона розказала потерпілій за яких обставин сталася ДТП та описала водія, вказала номер автомобіля. Вона пам`ятає його до сих пір. Водій був невисокий чоловік, в окулярах, із залисинами. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 прямо вказала на ОСОБА_2 , як особу, що керуючи автомобілем, вчинила зазначену ДТП.
У суду не має підстав ставити під сумнів пояснення свідка ОСОБА_5 , як особи не зацікавленої у прийнятому судом рішенні та безпосередньої очевидці подій, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з обставинами встановленими під час дослідження доказів у їх сукупності. 
Апеляційним судом не приймаються доводи ОСОБА_2 , що автомобілем керував не він, а інша особа на прізвище ОСОБА_7 , виходячи з такого. Так, в судовому засіданні встановлено, що очевидцем дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля потерпілої Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 була ОСОБА_5 , яка спілкувалась з водієм, хоч і нетривалий час, але достатньо чітко описала його зовнішність, вказала номер автомобіля, обґрунтувала своє місцезнаходження на місці ДТП. У суду не має підстав ставити під сумнів показання цього свідка. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 прямо вказала на ОСОБА_2 , як особу, що керуючи автомобілем, вчинила зазначену ДТП.
Із сайту «Судова влада», на зміст якого посилався апелянт, як на доказ своєї непричетності до ДТП, не можливо об`єктивно встановити факт перебування ОСОБА_2 на момент ДТП в Запорізькому апеляційному суді.
У зв`язку з викладеним, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень підтверджена дослідженими судом доказами - даними, встановленими із: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 411430 від 17.07.2020 року, протоколу серії ДПР18 № 411431 від 17.07.2020 року; схемою ДТП; фотознімками; поясненнями потерпілої ОСОБА_1 та поясненнями свідка ОСОБА_5 .
Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про їх належність та допустимість та про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.
Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_2 в цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                О.С. Гончар
Дата документу  Справа № 333/3924/20