П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5087/20	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          Дата і місце ухвалення 27.08.2020р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Єщенка О.В.,
                                        Шевчук О.А.,
за участю секретаря -    Андрушкевич М.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 прокуратури Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової допомоги при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:
16.06.2020 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції з позовом до прокуратури Одеської області, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області щодо ненарахування та невиплати їй вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 21549 гривень 19 копійок;
стягнути з прокуратури Одеської області на її користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 21549 гривень 19 копійок.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій посилаласьна порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
Апелянт посилався на те, що Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку із скороченням штатів, а тому в такому випадку підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. Посилаючись на ст.ст. 40, 44 КЗпП України, позивач вважає, що вона має право на отримання вихідної допомоги відповідно до зазначених норм трудового законодавства.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не застосував закон, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
На підставі зазначеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 04 квітня 2006 року по 12 травня 2020 року безперервно працювала в органах прокуратури України на посадах помічника транспортного прокурора, прокурора транспортної прокуратури, прокурора прокуратури міста, прокурора та старшого прокурора відділу прокуратури області.
Наказом прокурора Одеської області № 847к від 08 травня 2020 року позивача було звільнено з посади прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12 травня 2020 року.
Підставою для прийняття вказаного наказу слугувало рішення № Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №140 від 02 квітня 2020 року, створеної наказом Генерального прокурора.
Згідно абзацу 2 резолютивної частини наказу№ 847к від 08 травня 2020 року, відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області доручено провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні.
12.05.2020 року в Державну Казначейську службу в Одеській області було направлено платіжне доручення №634 для перерахування на картковий рахунок позивача виплат у сумі 16 494,37 грн. Вказана сума складається із виплат компенсації невикористаних відпусток, вислуги років, окладу.
Судом також встановлено, що позивачеві після утримання обов`язкових податків та зборів на картковий рахунок відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль`виплачено 13 128, 59 грн.
Вважаючи, що відповідач неправомірно не виплатив їй вихідну допомогу при звільненні, позивач оскаржила протиправну, на її думку, бездіяльність прокуратури Одеської області до суду.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені  Законом України від 14.10.2014 N 1697-VII "Про прокуратуру"  (далі - Закон N 1697-VII).
Статтею 51 вказаного Закону  визначено загальні умови звільнення прокурора з посади та припинення його повноважень на посаді. 
Як вже зазначалось вище, позивач була звільнена з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
В свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Судом першої інстанції встановлено, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-IX від 19.09.2019 року, який набрав чинності з 25.09.2019 року (далі - Закон № 113-IX), розпочато процедуру реформування органів прокуратури.
Згідно з п. 6 та п. 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" вказаного Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51Закону №1697-VII. Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Відповідно до пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" вказаного Закону прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9ч. 1 ст. 51Закону № 1697-VII за умови настання підстав, передбачених вказаним пунктом, в тому числі, у зв`язку з прийняттям рішення кадровою комісією про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що нормами  Закону N 113-ІХ  врегульовано порядок проведення реорганізації органів прокуратури, в тому числі порядок переведення працівників на нові посади та їх звільнення з займаних посад.
Крім того, встановлено, що Законом № 113-ІХ доповнено ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»  частиною п`ятою, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначеними вище нормативно-правовими актами визначені особливості звільнення прокурорів у зв`язку з проведенням реорганізації органів прокуратури чи скорочення штату. 
При цьому, Законом № 1697-VII не передбачено можливості виплати прокурору вихідної допомоги при звільненні його з займаної посади з вказаних вище підстав.
Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті36та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Крім того, вказаною статтею передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2,статті 74,частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
В даному випадку позивач була звільнена не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а на підставі норм спеціального Закону ( п. 9ч. 1 ст. 51ЗаконуУкраїни «Про прокуратуру»).
В свою чергу, норми спеціального Закону не передбачають виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора за п. 9ч. 1 ст. 51Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі N 820/1119/16.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги, поданої позивачем, є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві та зводяться лише до суб`єктивної переоцінки відповідачем встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та його власного бачення застосування норм чинного законодавства України у спірних правовідносинах. 
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.
Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягаютькасаційномуоскарженнюсудовірішення у справах незначноїскладності.
Враховуючи, що дана справа правомірновіднесена судом першоїінстанції до категоріїнезначноїскладності та розглядалась за правилами спрощеногопровадження, рішення суду першоїінстанції та постанова суду апеляційноїінстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст виготовлено 30.11.2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          О.В. Єщенко

        Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук