ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5039/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22  вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1   до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1   звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:
  - визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 13.08.2019 № 180 в частині розрахунку пільгової вислуги років позивача;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 13.08.2019 № 180 в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 02 календарні роки;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснити заходи, відповідно до пункту 3 Розділу IV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженому Наказом МОУ від 07.06.2018 № 260, пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», щодо зарахування до пільгової вислуги років позивача служби у складі спеціального батальйону Вищої слідчої школи МВС СРСР по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану в місті Степанокерті  Нагорно-Карабаської автономної області Азербайджанської PCP, в періоди з 22.09.1988 по 24.12.1988 та з 01.06.1989 по 20.08.1989, на пільгових умовах - один місяць служби за два місяці;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснити заходи, відповідно до пункту 3 Розділу IV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженому Наказом МОУ від 07.06.2018 № 260, пунктів 1, 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням зі служби за станом здоров`я за 19 повних календарних років служби.
У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2019 №180 його вислуга років у ЗСУ становить: календарна - 19 років 05 місяців 28 днів, пільгова - 00 років 03 місяці 05 днів, загальна - 19 років 09 місяців 02 дні. Командиром в/ч НОМЕР_1 нараховано до виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 02 календарні роки. Однак, враховуючи положення п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 нарахування слід провести за кожний повний календарний рік служби, саме за 19 календарних років служби. Вважає, що його служба у складі спеціального батальйону Вищої слідчої школи МВС СРСР по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану в місті Степанокерті  Нагорно-Карабаської автономної області Азербайджанської PCP, в періоди з 22.09.1988 р. по 24.12.1988 р. та з 01.06.1989 р. по 20.08.1989 p., підлягає зарахуванню на пільгових умовах - один місяць служби за два місяці відповідно до пп. «б» п. 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 вересня  2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 як посадова особа виконав всі дії в межах своїх повноважень відповідно до вимог наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, тому позовні вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволенні позову.
На думку скаржника, суд першої інстанції не врахував, що календарна та пільгова вислуга років військовослужбовців за своєю суттю є різними видами вислуги, що призвело до ухвалення необґрунтованого   рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач  просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Камінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області від 06.03.1998.
Згідно відомостей з військового квитка № НОМЕР_3 від 17.04.1984 позивач проходив військову службу:
- з 15.05.1984 по 30.05.1986 - Збройні Сили (в/ч НОМЕР_4 ), м. Осиповичі, Білорусь;
- з 03.04.2017 по 26.06.2017 - Збройні Сили (в/ч НОМЕР_5 ), смт. Гончарівське, Чернігівська область;
- з 26.06.2017 по 07.08.2018 - Збройні Сили (в/ч НОМЕР_6 ), смт. Десна, Чернігівська область;
- з 28.08.2018 по 13.08.2019 - Збройні Сили (в/ч НОМЕР_1 ), с. Дівички, Київська область.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 № 9-РС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2019 № 180 вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна - 19 років 05 місяців 28 днів, пільгова - 00 років 03 місяці 05 днів, загальна - 19 років 09 місяців 02 дні.
Цим же наказом командир частини прийняв рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 02 календарні роки.
Вважаючи наказ відповідача в частині розрахунку пільгової вислуги років та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я лише за 2 календарні роки протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Спеціальним нормативним документом, який визначає основні засади соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей є Закон України від 20.12.1991 "Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).
Частинами 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, за приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Затверджено Порядок         виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Пунктом 7 розділу ХХХІІ Порядку №260 визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої   Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут) визначені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до посадових обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 , командир частини здійснює керівництво частиною та в мирний час і в умовах особливого періоду відповідає за:
готовність частини до функціонування в умовах особливого періоду; забезпечення охорони державної таємниці; індивідуальну підготовку;
виховання, військову і трудову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу;
своєчасне та якісне виконання покладених на частину завдань; за внутрішній порядок, стан і збереження матеріальних засобів; всебічне забезпечення частини.
Командир частини зобов`язаний:
знати морально-ділові якості підпорядкованого особового складу, займатися підвищенням професійного рівня особового складу частини, надавати пропозиції командувачу ракетних військ Збройних Сил України - заступнику командувача Сухопутних військ Збройних Сил України щодо заміщення вакантних посад;
вимагати від підлеглих додержання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів;
знати вимоги керівних документів з питань бойової та мобілізаційної готовності, а також відомості про систему, нормативи, заходи переведення військ у готовність до виконання завдань за призначенням;
брати участь в опрацюванні документів з мобілізаційної готовності; знати про хід виконання поставлених завдань, вживати заходів щодо організації їх своєчасного виконання;
вживати заходів щодо удосконалення та підвищення ефективності роботи центру;
знати і виконувати вимоги керівних і нормативних документів з організації службової діяльності та навчально-виховного процесу частини;
знати ділові, моральні якості підпорядкованого особового складу, постійно займатись підбором, розстановкою та підвищенням їх професійного рівня;
брати участь у розробленні разом з ракетними військами і артилерією Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, планів проведення бойового злагодження підрозділів та інших документів з організації навчально-виховного процесу, перспективного і річного планів розвитку та вдосконалення польової навчально-матеріальної бази;
забезпечувати проведення випробувань нових зразків і технологій озброєння, боєприпасів і ракет військово-промислового комплексу України;
щотижня підводити підсумки діяльності військової частини, проводити аналіз військової та трудової дисципліни, визначати та ставити завдання на наступний період, своєчасно доводити до підлеглих розпорядження стосовно завдань, які вони виконують; впроваджувати роботу щодо охорони праці в частині;
організовувати та впроваджувати заходи протипожежної безпеки на об`єктах частини;
перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і технічний стан озброєння, техніки, матеріальних засобів;
керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового стану особового складу частини;
особисто дотримуватися та забезпечувати неухильне виконання особовим складом, якому надано допуск до державної таємниці, вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці та захисту інформації щодо порядку розроблення, розмноження, обліку, зберігання документів (матеріальних носіїв), що містять інформацію з обмеженим доступом, та поводження з такою інформацією, а також здійснювати контроль за виконанням цих вимог;
забезпечувати додержання встановленого порядку поводження із документами, у тому числі й тими, які містять службову інформацію;
вживати заходів щодо збереження державної таємниці;
здійснювати підготовку доповідних записок, документів інформаційного, довідкового або аналітичного характеру, що стосуються діяльності частини;
постійно вивчати керівні документи та підвищувати рівень професійних знань; контролювати утримування в належному стані матеріально-технічних засобів, що видані для виконання службових обов`язків;
виконувати інші службові завдання за наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.
Відповідно до розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди:
зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами);
проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі - кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах);
проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.
Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.
Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
Для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців.
Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.
Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.
Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.
Таким чином, наказ Міністра оборони України №260 від 07.06.2019 визначає обов`язок командира частини стосовно видання наказу з оголошенням вислуги років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років. При цьому, вихідними даними для оголошення вислуги років військовослужбовцям, які прибули з інших військових частин, є дані, зазначені у грошовому атестаті. Розрахунок вислуги років, проведення перерахунку та виплати надбавки за вислугу років не належить до посадових обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, командиром військової частини НОМЕР_1 , в межах його повноважень, видано наказ від 04.01.2019 №11 "Про встановлення вислуги років військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", відповідно до якого, сержанту ОСОБА_1 , командиру гармати артилерійського взводу батареї забезпечення, станом на 01.01.2019, встановлено вислугу років 18 років 11 місяців 10 днів. Дана вислуга встановлена на підставі грошового атестату позивача та даних, зазначених в особовій справі цього військовослужбовця.
У провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , третя особа - Командувач Сухопутних військ Збройних Сил України, в якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , яка полягає у неприйнятті рішення за рапортом позивача від 05 грудня 2018 року про перерахунок вислуги років, з урахуванням періодів служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку.
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснити заходи, передбачені Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260, яким затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», щодо зарахування служби позивачу у складі спеціального батальйону Вищої слідчої школи МВС СРСР по охороні громадського порядку, в умовах надзвичайного стану, в місті Степанокерті  Нагорно-Карабаської автономної області Азербайджанської PCP, в періоди з 22.09.1988 р. по 24.12.1988 р. та з 01.06.1989 р. по 20.08.1989 p., на пільгових умовах - один місяць служби за два місяці, а також - провести перерахунок та виплату надбавки за вислугу років, виходячи з цих періодів служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, визначеному підпунктом  "б" пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», починаючи з дня підписання контракту від 03.04.2017, з урахуванням виплаченого.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2019, залишеним без змін  постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020, у задоволенні даного позову  відмовлено.
Вказаним рішенням встановлено, що розрахунок вислуги років, проведення перерахунку та виплати надбавки за вислугу років позивача не належить до посадових обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 , а отже в його діях відсутня протиправність.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 72 КАС України учасники адміністративного процесу учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як посадова особа, виконав всі дії в межах своїх повноважень відповідно до вимог наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, тому позовні вимоги позивача до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, з урахуванням яких судом вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі     «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є.Пилипенко	
 	 Я.М.Собків