ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8327/20  Номер провадження 22-ц/814/2512/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Ольшанською Оксаною Борисівною на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 09 жовтня 2020 року (прийняту суддею Андрієнко Г.В., відомості щодо дати складення повного тексту ухвали суду відсутні) у справі за заявою адвоката Ольшанської Оксани Борисівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,- 

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Клімова О.В., у якій прохав: визнати недійсним договір дарування HOP231819-231820 №1315 від 15 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Клімовою О.В.; скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 53123880 від 15 липня 2020 року) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , проведену державним реєстратором – приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Клімовою О.В.
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У заяві посилається на те, що між сторонами наявний спір стосовно спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_2 , та у провадженні суду перебуває справа за позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в рамках якої було накладено арешт на спірне майно. Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року вказану позовну заяву залишено без розгляду; скасовано заходи забезпечення позову та визнано зловживанням процесуальними правами дії представника позивача. Однак Полтавський апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції та повернув матеріали для продовження розгляду. Заявник зазначає, що ОСОБА_2 з метою уникнення судової тяганини та уникнення виконання можливого рішення суду подарувала квартиру гр. ОСОБА_3 за договором дарування від 15 липня 2020 року, який на його думку, укладено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки об`єктом відчуження за цим договором було забезпечено позов ОСОБА_1 , розгляд якого наразі триває (справа призначена на 19 жовтня 2020 року), а законних підстав для скасування арешту у суду не було, що встановлено судом апеляційної інстанції. 
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 навмисно здійснила відчуження майна шляхом його дарування третій особі з метою утруднення виконання можливого позитивного рішення суду у згаданій справі про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, і в подальшому може мати місце продаж спірного майна, оскільки відповідачі знають, що позивач налаштований вирішувати спір у судовому порядку. Заявник зазначає, невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення його прав і утруднення рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки право власності від відповідача перейде до інших осіб, у зв`язку з чим позивач вимушений буде звертатися до суду та витребувати майно із незаконного володіння. На підставі викладеного, прохав суд вжити заходи забезпечення позову і задовольнити подану заяву.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

З вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Ольшанською Оксаною Борисівною, в якій прохає ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_4 задовольнити. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з неповним з`ясуваннямвсіх обставин, що мають значення для справи.
Зокрема вказує, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивачем подано позовну заяву до суду. У тексті позовної заяви позивач надає переконливі аргументи, які можуть стати підставою для визнання договору дарування недійсним. Вказує, що накладення арешту на квартиру істотно не порушить нічиїх прав, оскільки у разі відмови у задоволенні позовної заяви позивача арешт буде знято і відповідачі зможуть вільно розпоряджатися майном і дані заходи щодо заборони відчуження матимуть місце лише на період розгляду справи в суді, а відтак вважає, що у суду не було достатніх правових підстав зважаючи на обставини справи відмовляти у забезпеченні позову.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання підтримуючи рішення суду першої інстанції та спростовуючи доводи апеляційної скарги прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи заявник та інші зацікавлені особи були відсутні, проте подали до суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення  у відповідній частині або зміни судового рішенняє невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що постановою Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року по справі №554/3192/16-ц в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини за законом на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 – скасовано. Постановлено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І., про встановлення факту проживання з спадкоємцем, встановлення факту прийняття спадщини за законом, скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування – відмовлено повністю. Вирішено питання щодо судових витрат по справі.
Разом із тим, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2020 року, яка скасована постановою Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, скасовано арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно свідоцтва про право на спадщину від 13.02.2015 року належить ОСОБА_6 , накладений ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05.03.2020 року у справі №554/1181/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко Віра Іванівна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно №217206043 від 21 липня 2020 року, вбачається, що об`єкт нерухомого майна – квартира загальною площею 55,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серія та номер: HOP231819-231820 р.№1315, виданого 15.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Клімовою О.В.
Заявник у поданій до суду заяві просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на згаданий об`єкт нерухомості.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено реальної загрози відчуження майна, щодо якого просить вжити заходи забезпечення, а також інших обставин, на які посилається, тому суд дійшов висновку, що наведені у заяві доводи є такими, що не дають достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В заяві про забезпечення позову заявник повинен викласти причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, обґрунтувати необхідність певного виду забезпечення позову.
Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. 
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Так, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 виклав у відповідній заяві обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та надав відповідні докази існування реального спору між сторонами щодо спірного нерухомого майна, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 здійснила відчуження спірного нерухомого майна шляхом його дарування третій особі ОСОБА_3 , що є предметом розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.
Тобто, подальше відчуження відповідачем своїх майнових прав на спірне майно фактично знівелює ефективність обраного позивачем способу захисту, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Арешт майна, як вид забезпечення позову  — це встановлений законом тимчасовий захід, який полягає в обмеженні власника (користувача) майна на вільне володіння, користування та розпорядження даними майном, з метою забезпечення виконання рішень судів якими поновлюються порушенні права та інтереси фізичних осіб, за захистом яких вони звернулися до суду. 
Отже, заявником доведено та надано належних і допустимих доказів, що існує реальна загроза, що у разі невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів. 
Таким чином, доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у цій справі є обґрунтовані, як того вимагає норма статті 149 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Октябрського районного суду м. Полтава від 09 жовтня 2020 року та постановлення нової ухвали по суті поданої заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384  ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Ольшанською Оксаною Борисівною -  задовольнити.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 09 жовтня 2020 року – скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою заяву адвоката Ольшанської Оксани Борисівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів  безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 02 грудня 2020 року.

Головуючий: _____________________ Г.Л. Карпушин 

Судді: ______________ Т.В. Одринська _______________ В.П. Пікуль