Постанова
Іменем України 
11 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 2-394/2011
провадження № 61-1839св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П, Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2010 року      ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до        ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором.
Позов обгрунтований тим, що 25 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем укладений попередній договір, зареєстрований за № 5454, згідно з яким сторони зобов`язалися в термін до 10 грудня 2006 року укласти договір купівлі продажу приміщень, розташованих на третьому поверсі, однокімнатної квартири, площею 47,73кв. м, а також однієї квартири - студії, площею 179,68 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . 
На виконання договору  ОСОБА_1  передав   ОСОБА_2 340 000,00 грн.  
12 грудня 2006 року, 08 березня 2007 року, 20 листопада 2007 року, 15 жовтня 2008 року, 01 грудня 2009 року сторони укладали договори про внесення змін та доповнень до попереднього договору  від 25 жовтня  2005 року.
Відповідач свої зобов`язання не виконав, на його пропозицію сплатити борг не відповів, порушивши статтю 526 ЦК України. 
Відповідач користується чужими грошовими коштами з 31 грудня 2006 року без законних підстав.
Просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 340 800,00 грн, неустойку - 340 800,00 грн, три проценти  річних - 75 910,00 грн, збитки за інфляцію, а також відшкодувати моральну шкоду - 50 000,00 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором, згідно з якою відповідач ОСОБА_2 в рахунок погашення перед позивачем ОСОБА_1 суми боргу за договором у розмірі 340 800,00 грн, а також інших зобов`язань, які виникли за договором внаслідок несвоєчасного його виконання відповідачем, зобов`язується до 01 червня 2012 року ввести в експлуатацію та передати у власність ОСОБА_1 одну однокімнатну квартиру, орієнтовною площею 47,73 кв. м, одну квартиру-студію, орієнтовною площею 179,68 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також додатково сплатити ОСОБА_1 грошову суму готівкою у гривнях у м. Харкові в розмірі еквівалентному 10 000,00 дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн за 1 дол. США; у випадку укладення між відповідачем ОСОБА_2 та будь-якою третьою особою договору купівлі-продажу або відчуження будь-яким іншим способом усієї будівлі одразу (яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та частиною якої є квартири, зазначені у пункті 1 цієї Мирової угоди), то в такому разі відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний компенсувати позивачу ОСОБА_1 вартість квартир, визначених у пункті 1 цієї Мирової угоди, грошовою сумою у гривнях із розрахунку, що вартість одного квадратного метру погоджується відповідачем ОСОБА_2 з майбутнім набувачем/покупцем усієї будівлі, але не менше 500,00 дол. США готівкою в м. Харкові за кожний квадратний метр, за валютним курсом, не нижчим ніж 8,0 грн за 1 дол. США. Додатково до цього відповідач ОСОБА_2 також зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 грошову суму готівкою у гривнях в розмірі еквівалентному 10 000,00 дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн за 1 дол. США.
Сторони домовились, що у випадку істотної зміни законодавства, яке регулює правовідносини, що склалися внаслідок укладення і виконання умов цієї Мирової угоди, якщо внаслідок такої зміни виконання умов цієї Мирової угоди значно ускладнюється або стає неможливим, вони зобов`язані переглянути порядок та строки виконання цієї Мирової угоди шляхом укладення відповідної додаткової угоди до неї.
Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором закрито.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 липня 2019 року клопотання  ОСОБА_3 , подане представником ОСОБА_5 , про поновлення строку задоволено. Поновлено  ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обставини, викладені в клопотанні про поновлення строку, заслуговують на увагу, оскільки строк для подання апеляційної скарги  пропущено з поважних причин.
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , задоволено. Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року скасовано, відмовлено в затвердженні мирової угоди. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  мирова угода не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, в редакції на час її затвердження, оскільки не направлена на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на майно, тоді як предметом спору є стягнення грошових коштів. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_2 на постанову суду апеляційної інстанції, просив її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_2 .  
У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що мирова угода не виходить за межі предмета спору, оскільки він грунтується на попередньому договорі, який був підставою позову, стосується майна, яке було предметом попереднього договору.
Мирова угода направлена на врегулювання заявлених позовних вимог. Її умови стосувалися виконання попереднього договору, який був підставою позовних вимог.
Суд першої інстанції не порушив вимоги законодавства на момент прийняття ухвали,  зокрема  в частині співвідношення предмета позову та предмета мирової угоди.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що мирова угода була спрямована на врегулювання позовних вимог щодо виконання умов попереднього договору, згідно з яким сторони зобов`язуються до 10 грудня 2016 року укласти договір купівлі-продажу відповідних квартир (надалі сторони змінювали строк виконання зобов`язання щодо укладення основного договору).
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі жодним чином не пояснила про порушення оскаржуваною ухвалою її прав, оскільки скарга містить загальні твердження про її власний юридичний інтерес, який є відмінним від інших учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції не порушує прав ОСОБА_3 на майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Умови мирової угоди не погіршили умови договору, на який ОСОБА_3 надала свою згоду.
Судове рішення не може бути скасоване з формальних міркувань. 
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не зазначила про порушення її прав оскаржуваною ухвалою, не обгрунтувала  зміну свого майнового стану за умови постановлення іншого судового рішення у справі.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що кошти передані позивачем відповідачу були об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Нотаріальна згода ОСОБА_3 носить загальний характер: «Я, ОСОБА_3 , не заперечую проти укладення попереднього договору купівлі-продажу однокімнатної квартири. Орієнтовною площею 47,73 кв. м та квартири-студії, орієнтовною площею 179,68 кв. м моїм чоловіком ОСОБА_1 …». Давши згоду, ОСОБА_3 не встановила будь-яких обмежень щодо вартості цих квартир, строку їх переходу у власність ОСОБА_1 або інших умов. Також ОСОБА_3 не ставить під сумнів дійсність попереднього договору.
Умови мирової угоди не звузили, а навпаки розширили права ОСОБА_1 та його дружини як співвласника набутого майна за час шлюбу.
ОСОБА_2 не знав про необхідність отримати згоду дружини ОСОБА_1 на укладення мирової угоди. Відповідно до практики Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 202/30448/13-ц) відсутні підстави скасування мирової угоди  у разі відсутності такої згоди.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін. 
Зазначав, що суд мав врахувати, що предмет мирової угоди має обмежуватися предметом спору у конкретній цивільній справі та надати оцінку тій обставині, що згідно з умовами мирової угоди заявники фактично узаконили перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч порядку оформлення відчуження майна, а під видом мирової угоди бажають укласти інший договір купівлі-продажу.
ОСОБА_3 наполягає на порушення її права на захист судом першої інстанції, оскільки невиконані умови попереднього договору; невиконані умови судового рішення  Фрунзенського районного суду від 13 грудня 2011 року про затвердження мирової угоди; не виконане виконавче провадження № 36066190 від 04 січня 2013 року у зв`язку з неможливістю, оскільки майно знаходиться у власності скаржника; на майно з 2005 року накладена заборона на відчуження; нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться під забороною за договором іпотеки у юридичної фірми ТОВ «ЮР-Алком».
Суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що мирова угода не відповідає вимогам закону.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2020 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення частково касаційної скарги  з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року (чинного на час укладення мирової угоди) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, що кореспондується з частиною першою статті 352 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України 2004 року мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета спору.
За своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.
Згідно із статтями 11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України. 
Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.
Верховний Суд зазначає, що мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов 'язків сторін та предмета позову.
Верховний Суд зауважує, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.
Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі оскаржила ухвалу суду першої інстанції про визнання мирової угоди з таких підстав: суд вирішив питання про її права та інтереси, що стосуються спільної сумісної власності щодо майна подружжя, умови мирової угоди виходять за межі предмета спору, оскільки предметом спору було стягнення суми, а не передача у власність позивача квартир, умови мирової угоди порушують і права інших осіб - потекодержателя Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Юр-Алком», оскаржувана ухвала не виконана, відповідні квартири відповідач не ввів в експлуатацію і як наслідок  вони не можуть бути передані у власність позивача, вона  позбавлена права розпорядитися належною часткою у спільному майні подружжя, їй необхідні кошти для лікування її матері.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 зазначав, що за умовами мирової угоди відповідач зобов`язався передати позивачу те саме майно, яке було предметом попереднього договору. Тобто, сторони врегулювали спірну заборгованість, повернувши сторони до стану, який існував на момент подання позову. Крім того, відповідач мав сплатити певну суму коштів, що не можна вважати виходом за межі предмета спору. Умови мирової угоди не погіршили умови договору, на який надала згоду ОСОБА_3 , не порушили  її права, а тому вона не може бути скасована з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням порушено її права, оскільки вона зазначила, що кошти, які позичив позивач відповідачу були спільною сумісною власністю подружжя, вона надала згоду на укладення попереднього договору купівлі-продажу спірних квартир, а про існування мирової угоди їй не було відомо. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав,  що мирова угода не відповідає вимогам закону, її умови виходять за межі предмета позову, оскільки перехід прав власності на майно залежить від низки факторів, зокрема: оформлення нерухомого майна з обов`язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з`ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб та інших обставин, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди. Матеріали справи не містять доказів того, що спірні квартири  належать відповідачу.
Верховний Суд не погоджується з  оскаржуваною постановою суду апеляційного інстанції, з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1.1. попереднього договору від 25 жовтня 2005 року сторони зобов`язуються до 10 грудня 2006 року укласти договір купівлі-продажу відповідних квартир, а саме одну однокімнатну квартиру, орієнтовною площею 47,73 кв. м, одну квартиру-студію, орієнтовною площею 179,68 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1 мирової угоди від 13 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_2 в рахунок погашення перед позивачем ОСОБА_1 суми боргу за договором у розмірі 340 800,00 грн, а також інших зобов`язань, які виникли за договором внаслідок несвоєчасного його виконання відповідачем, зобов`язується до 01 червня 2012 року ввести в експлуатацію та передати у власність ОСОБА_1   одну однокімнатну квартиру, орієнтовною площею 47,73 кв. м, одну квартиру-студію, орієнтовною площею 179,68 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
а також додатково сплатити ОСОБА_1 грошову суму готівкою у гривнях у м. Харкові в розмірі еквівалентному 10 000,00 дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн за 1 дол. США; у випадку укладення між відповідачем ОСОБА_2 та будь-якою третьою особою договору купівлі-продажу або відчуження будь-яким іншим способом усієї будівлі одразу та частиною якої є квартири, зазначені у пункті 1 цієї Мирової угоди), то в такому разі відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний компенсувати позивачу ОСОБА_1 вартість квартир, визначених у пункті 1 цієї Мирової угоди, грошовою сумою у гривнях із розрахунку, що вартість одного квадратного метру погоджується відповідачем ОСОБА_2 з майбутнім набувачем/покупцем усієї будівлі, але не менше 500,00 дол. США готівкою в м. Харкові за кожний квадратний метр, за валютним курсом, не нижчим ніж 8,0 грн за 1 дол. США. Додатково до цього відповідач ОСОБА_2 також зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 грошову суму готівкою у гривнях в розмірі еквівалентному 10 000,00 дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн за 1 дол. США.
Як випливає з мирової угоди, право власності на відповідні квартири у позивача виникає лише після введення цього об`єкта в експлуатацію, фактичної передачі його позивачу. Інакше відповідач компенсує позивачу вартість квартир, а також додаткову суму готівкою у гривнях в розмірі еквівалентному 10 000,00 дол. США за валютним курсом, не нижчим ніж 8,00 грн за 1 дол. США.
Верховний Суд зазначає, що згідно з пунктом 10 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.
Суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку умовам мирової угоди щодо її виходу за межі предмета спору.
Вказавши у постанові на посилання ОСОБА_3 , що позичені позивачем кошти у розмірі 340 800,00 грн були спільною сумісною власністю подружжя, суд апеляційної інстанції не зазначив, якими доказами це підтверджується.
Виклавши такі мотиви для скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої у 2011 році, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 надавала ОСОБА_1 згоду на укладання попереднього договору купівлі-продажу спірних квартир, а мирова угода стосується саме тих квартир, які зазначені в згоді ОСОБА_3 , належним чином не перевірив доводи ОСОБА_3 щодо порушення її прав та інтересів оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та не надав відповідь на аргументи учасників справи.
Із змісту апеляційної скарги та матеріалів справи відомо, що ОСОБА_3 посилалася на невиконання умов мирової угоди.
Положеннями статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Верховний Суд також зазначає, що ухвала про визнання мирової угоди як процесуальний документ, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» і однією із засад виконання рішення за цим Законом є його обов`язковість.
Системний аналіз норм цивільного процесуального закону, які регулюють укладення мирової угоди, дає змогу дійти висновку, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-274цс15, який було застосовано апеляційним судом при ухваленні рішення про відмову в позові.
Дійшовши висновку про порушення прав ОСОБА_3 умовами мирової угоди, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не виклав в оскаржуваній постанові мотиви, яким чином суд першої інстанції оскаржуваною ОСОБА_3 мировою угодою вирішив питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки, які саме її права порушені, яким саме майном вона не може розпорядитися як часткою у спільному майні подружжя, не з`ясував, чи виконання ухвали суду про визнання мирової угоди стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , чи невиконання  цієї ухвали є підставою для скасування ухвали суду про її визнання. 
Крім того, суд апеляційної інстанції не проаналізував матеріали справи з яких відомо, що 13 липня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова постановив ухвалу про залишення без задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року. Суд зазначив, що позивач просив роз`яснити ухвалу, оскільки вона є незрозумілою щодо визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на квартири, а саме: одну однокімнатну квартиру орієнтовною площею 47,73 кв. м, та одну квартиру-студію, орієнтовною площею 179,68 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Суд встановив, що ця вимога виходила за межі позовних вимог, викладених у позові ОСОБА_1 , тому не вбачав підстав для роз`яснення мирової угоди.
Зазначаючи, що про існування мирової угоди ОСОБА_3 відомо не було, у зв`язку з чим вона позбавлена була можливості висловити свою думку стосовно цієї угоди, суд апеляційної інстанції не з`ясував, яку думку бажала висловити ОСОБА_3 щодо мирової угоди та які саме її аргументи перешкодили б сторонам її укласти, а суду її затвердити. 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з огляду на порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування рішення суду апеляційної інстанції та передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     О. В. Ступак
Судді:                                                                                                 І. Ю. Гулейков
                                                                                                            А. С. Олійник 
                                                                                                            С. О. Погрібний
                                                                                                            В. В. Яремко