Постанова
Іменем України                     
18 листопада 2020 року                                                  
місто Київ
справа № 766/19814/17
провадження № 61-13394св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В. Фаловської І. М., 
заявник - Підприємство ICE COM Handelges.m.b.H.,
заінтересована особа - Приватне підприємство «Барбет»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу підприємства ICE COM Handelges.m.b.H. на Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2019 року у складі судді Хайдарова І. О. та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В. у справі за заявою Підприємства ICE COM Handelges.m.b.H., про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заінтересована особа - Приватне підприємство «Барбет»,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника
У листопаді 2017 року стягувач - Підприємство ICE COM Handelges.m.b.H. (далі - ICE COM Handelges.m.b.H.) звернулося до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до Приватного підприємства «Барбет» про стягнення заборгованості. З урахуванням заяви про збільшення розміру вимог просить стягнути з Приватного підприємства «Барбет» на користь ICE COM Handelges.m.b.H. кошти.
Заяву обґрунтовано тим, що між ICE COM Handelges.m.b.H., Відень, Австрія та Приватним підприємством «Барбет» (далі - ПП «Барбет») укладено контракт                        від 01 вересня 2015 року № 3-2015 про купівлю та поставку сільськогосподарської та переробленої сільськогосподарської продукції, за умовами якого та додатків до нього сторони домовилися про поставку 44 тон макухи соняшникової та 44 тон олії соняшникової.
Однак, ПП «Барбет» не виконало умови договору, не поставило 44 тони макухи соняшникової, а обумовлену кількість олії поставило з високим рівнем фосфоліпідів.
У пункті 9 Контракту № 3-2015 міститься арбітражне застереження: у випадку виникнення суперечок та розбіжностей за даним контрактом або пов`язаних з ним сторони зобов`язуються вирішити ці спори та розбіжності шляхом переговорів.
Якщо домовленості не буде досягнуто, то спори та розбіжності передають на розгляд та прийняття остаточного рішення до Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні (Віденські правила, англійська мова, один суддя).
У зв`язку з неналежним виконанням ПП «Барбет» контракту від 01 вересня                     2015 року № 3-2015, ICE COM Handelges.m.b.H. звернулося до Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні з позовом про стягнення                         9680 євро передплати, 6600 євро втраченого прибутку та 3 379,20 євро неустойки.
Рішенням Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні                          від 19 квітня 2017 року у справі S 1/17 під керівництвом голови суду Йозефа Вернера Брука , а також ОСОБА_2 та інженера ОСОБА_1 як інших третейських суддів та за присутності доктора Еріха Шварценбахера як секретаря третейського суду задоволено позов ICE СОМ Handelges.m.b.H. (номер в торговому реєстрі: 216057g, вулиця Малерштрассе 12/6/3/1, А-1010 м. Відень, Австрія) до ПП «Барбет» (вулиця Д. Ульянова, 41, м. Херсон, Україна, 73000) про стягнення заборгованості на загальну суму 22 054,74 євро.
Згідно з резолютивною частиною рішення:
1. Сторона-відповідач зобов`язана сплатити стороні-позивача суму 22 054,74 евро разом із процентами у розмірі 9,2% додатково до базової ставки із суми 9 680 євро за період із 01 жовтня 2015 року до 15 січня 2016 року, з суми 11 712,19 євро за період із 16 січня 2016 року до 15 січня 2017 року з суми 22 054,74 євро, починаючи з 16 січня 2017 pоку, протягом 14 днів.
2. Постановлено, що сторона-відповідач зобов`язана з 06 лютого 2017 року сплачувати суму стороні-позивачу аж до повного покриття 100 % вартості замовлення або до повного виконання штрафу в розмірі 0,1 % за день із суми замовлення 13 200 євро у зв`язку з невиконанням обумовленої в додатку 1 до договору від 01 вересня 2015 року № 3-2015 поставки 44 тон біологічної соняшникової макухи.
3. Сторона-відповідач надалі зобов`язана протягом 14 днів відшкодувати стороні- позивача 10 466,77 євро, визначених у цій справі (з них 1 606,78 євро - ПДВ і 826,09 євро - готівкові витрати), передавши кошти через представника за позовом.
Рішення Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні набрало законної сили, про що зазначено в тексті рішення та підлягає виконанню. Рішення Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні не оскаржувалось.
Враховуючи вищенаведене, заявник просив суд надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до ПП «Барбет» про стягнення заборгованості.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року у складі судді Хайдарової І. О. заяву задоволено частково.
Визнано і надано дозвіл на виконання рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до ПП «Барбет» про стягнення заборгованості. Стягнуто з ПП «Барбет» на користь ICE COM Handelges.m.b.H. кошти: «Сторона-відповідач зобов`язана сплатити стороні-позивачу суму 22 054,74 євро разом із процентами у розмірі 9,2 % додатково до базової ставки із суми 9 680,00 євро за період з 01 жовтня 2015 року до 15 січня 2016 року, з суми 11 712,19 євро за період                         з 16 січня 2016 року до 15 січня 2017 року і з суми 22 054,74 євро, починаючи                     з 16 січня 2017 року, протягом 14 днів. Сторона-відповідач надалі зобов`язана протягом 14 днів відшкодувати стороні позивачу 10 466,77 євро, визначених у цій справі (з них 1 606,78 євро - ПДВ і 826,09 євро - готівкові витрати), передавши кошти через представника за позовом.» У задоволенні інших вимог відмовлено.
Ухвалою того ж суду від 11 січня 2019 року у складі судді Хайдарової І. О. виправлено описку у резолютивній частині ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року, виклавши абзаци другий-четвертий резолютивної частини ухвали у наступній редакції: «надати дозвіл на виконання на території України рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до ПП «Барбет» про стягнення заборгованості.
Стягнути з ПП «Барбет» на користь ICE COM Handelges.m.b.H. заборгованість у сумі 22 054,74 євро, що станом на 24 жовтня 2018 року за офіційним курсом НБУ складає 338 179,23 грн.
Абзаци п`ять, шість та сім вважати абзацами чотири, п`ять та шість відповідно.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 01 вересня 2015 року умовами пункту 9 укладеного сторонами контракту погоджена арбітражна угода про розгляд та кінцеве вирішення розбіжностей Арбітражним судом у Віденській фондовій біржі сільськогосподарської продукції (Віденські правила, англійська мова, один суддя).
Арбітражна угода не була визнана недійсною, боржник був належним чином сповіщений про призначення арбітра та про арбітражний розгляд, рішення не суперечить арбітражній угоді, склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідають арбітражній угоді між сторонами, рішення стало обов`язковим для сторін, не було скасоване та його виконання не зупинено судом.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2019 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року, описки у якій виправлені ухвалою від 11 січня 2019 року, скасовано і постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ICE COM Handelges.m.b.H., про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, боржник ПП «Барбет», відмовлено.
Апеляційну скаргу ICE COM Handelges.m.b.H. залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий суд не врахував, що зміст третейського застереження у пункті 9 контракту не містить чітко визначеного сторонами наміру передати справу на розгляд саме арбітражу, тому дійшов помилкового висновку про визнання та виконання на території України заочного рішення Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні                 від 19 квітня 2017 року, компетенція якого, склад суду та арбітражна процедура не відповідали явно вираженій у письмовій формі волі сторін.
Надаючи оцінку наявним у справі письмовим доказам на підтвердження факту належного повідомлення про розгляд справи арбітражним судом, апеляційний суд вказував, що фотокопія транспортної накладної від 18 вересня 2017 року                 № 1493314071 не містись відображення будь-якого тексту цього відправлення, а наявний в матеріалах справи переклад цього документу за ідентифікуючим номером відправлення не є належним підтвердженням змісту такого відправлення через відсутність будь-якої інформації про перекладача та ознак, притаманних офіційному документу. У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до апеляційного суду 21 лютого 2019 року представником стягувача долучена фотокопія транспортної накладної, текст якої викладений іноземною мовою, офіційний переклад якого відсутній, а також відсутній ідентифікуючий номер цього відправлення. 
Письмове підтвердження кур`єрської служби доставки міжнародного відправлення вказують лише на факт вручення кореспонденції певній особі у                         м. Херсоні, однак інформація про відправника та зміст відправлення відсутня.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У поданій в липні 2019 року до Верховного Суду касаційній скарзі, представник ICE COM Handelges.m.b.H. - адвокат Кравчук І. П. просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасувати, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року залишити в силі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданій касаційній скарзі представник заявника вказує, що суд апеляційної інстанції помилково вказав на відсутність офіційного перекладу англомовного тексту третейського застереження, викладеного в п. 9 контракту, адже ним було надано засвідчену копію цієї частини контракту.
На думку представника заявника, суд апеляційної інстанції взагалі не мав права надавати оцінку п. 9 контракту та невиправдано широко розширив тлумачення  норм Нью-Йоркської Конвенції щодо вимог до арбітражного застереження, вказавши на наявність розбіжностей у перекладах назви третейського суду, недотримання встановленого третейською угодою складу суду, тобто відсутність арбітражного застереження як такого. Положення пункту 9 контракту боржником у судовому порядку не оскаржувалось, а тому діє презумпція чинності правочину.
Доводом касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції дав неправильну оцінку доказам про повідомлення ПП «Барбет» про судове засідання. Представник заявника вказує, що з транспортної накладної чітко зрозуміло, що відправником був саме арбітражний суд. 
Представник заявника також вказує, що суд першої інстанції не повинен був приймати ухвалу про виправлення описки від 11 січня 2019 року та визначати розмір заборгованості у гривні, адже заяви про зазначення суми стягнення у національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали заявник не подавав.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому у серпні 2020 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу, представник ПП «Барбет» - адвокат Кізима І. В. просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її необґрунтованість. 
Представник заінтересованої особи додатково вказував, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення його довірителя про призначення арбітра та про арбітражний розгляд. 
Зауважував, що судом апеляційної інстанції, на відміну від місцевого суду правильно встановлено наявність розбіжностей щодо визначення арбітражу в україномовній та англомовній частині арбітражного застереження (пункт 9 контракту від 01 вересня 2015 року № 3-2015).
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судами встановлено, що підприємством ІCE COM Handelges.m.b.H порушене клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду біржі сільгоспродуктів у м. Відні від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до ПП «Барбет» про стягнення заборгованості у сумі                    22 054,74 Євро та 10 466,77 євро, визначених у цій справі витрат.
До вказаного клопотання подані легалізована апостилем копія резолютивної частини рішення суду від 19 квітня 2017 року німецькою мовою, засвідчений його переклад українською мовою та поштові документи на підтвердження вручення рішення суду відповідачу із вільним перекладом їх бюро перекладів «Логос».
Крім того, надані легалізована апостилем та засвідчена копія позовної заяви, яка подана Арбітражному суду біржі сільськогосподарських продуктів у м. Відні; контракт, у пункті 9 якого викладене арбітражне застереження, повістку про виклик до суду та документи, що підтверджують його отримання з перекладом українською мовою. 
Апеляційний суд вказував, що наданий заявником пакет документів долучених до клопотання про визнання і виконання рішення іноземного арбітражу не містить перекладу англомовного тексту арбітражної угоди, викладеної у п. 9 Контракту, тоді як текст цієї угоди, викладений українською мовою, передбачає, що у випадку виникнення суперечки або розбіжностей з дійсним Контрактом, або пов`язаних із ним, суперечка або розбіжність підлягає розгляду та кінцевому вирішенню арбітражним судом за місцем розташування відповідача.
Апеляційним судом встановлено, що англомовний текст цього третейського застереження має очевидний відмінний зміст у якому є посилання на конкретний третейський суд у м. Відні, Австрія. Офіційного перекладу цієї частини третейської угоди суду, який розглядає клопотання не надано.
Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що у матеріалах позовної заяви, поданої позивачем арбітражному суду (копії яких долучені до клопотання), також відсутні відомості про офіційний переклад тексту третейського застереження, викладеного українською мовою.
З наявного у матеріалах справи вибіркового перекладу українською мовою з англійської, виконаного перекладачем Івановою К. В. встановлено, що розбіжності сторін мають вирішуватись Арбітражним судом у Віденській фондовій біржі сільськогосподарської продукції (Віденські правила, англійська мова, один суддя). 
Впродовж розгляду справи, представником стягувача надана засвідчена ним копія перекладу цієї частини контракту, який виконаний перекладачем бюро перекладів «Логос» Кравчуком Д. І., за змістом якого остаточне врегулювання здійснюється Арбітражним судом біржі сільськогосподарських продуктів у Відні (Віденські правила, англійська мова, один суддя).
Відповідно до посвідченої копії, 19 квітня 2017 року арбітражним судом біржі сільськогосподарських продуктів у Відні прийнято заочне рішення у справі                № S 1/17 за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до ПП «Barbet» про стягнення на загальну суму 22 054,74 євро після публічного усного розгляду у зв`язку з неприйняттям стороною-відповідачем участі у слуханні на підставі позову згідно з параграфом 47, абзац 4, Регламенту арбітражного суду, визнав надані факти, що обґрунтовують позов сторони позивача, правдивим і справедливо постановив:
сторона-відповідач зобов`язана сплатити стороні-позивачу суму 22 054,74 євро разом із процентами у розмірі 9,2 % додатково до базової ставки з суми                                   9 680,00 євро за період з 01 жовтня 2015 року до 15 січня  2016 року, з суми                           11 712,19 євро за період з 16 січня 2016 року до 15 січня 2017 року з суми                               22 054,74 євро, починаючи з 16 січня 2017 pоку, протягом 14 днів.
Постановлено, що сторона-відповідач зобов`язана з 06 лютого 2017 року сплачувати суму стороні-позивачу аж до повного покриття 100 % вартості замовлення або до повного виконання штрафу в розмірі 0,1 % за день із суми замовлення 13 200 євро у зв`язку з невиконанням обумовленої в додатку 1 до договору від 01 вересня 2015 року № 3-2015 поставки 44 тон біологічної соняшникової макухи.
Сторона-відповідач надалі зобов`язана протягом 14 днів відшкодувати стороні- позивача 10 466,77 євро, визначених у цій справі (з них 1 606,78 євро - ПДВ і 826,09 євро - готівкові витрати), передавши кошти через представника за позовом. 
Рішення прийнято під керівництвом голови суду Йозефа Вернера Брука , а також ОСОБА_2 та інженера ОСОБА_1 як інших третейських судів.
Рішення набрало законної сили 17 січня 2018 року, є остаточним і підлягає негайному виконанню.
Судами встановлено, що вказане рішення не оскаржене і в добровільному порядку боржником не виконане.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що ніяке судове втручання не повинно мати місце, крім як у випадках, коли воно передбачене у цьому Законі. Тому питання про неможливість виконання арбітражної угоди вирішується судом виключно у випадках, передбачених статтею 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року).
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та             статті 36.
Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно зі статтею 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором; згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, статті 478 ЦПК України та статті                       36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
Нью-Йоркська конвенція 1958 року передбачає, що кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).
У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала «патологічний характер», головним чином у таких випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та іі) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.
Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи.
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судами попередніх інстанцій, в англомовному варіанті контракту № 3-2015 - (пункт 9) міститься арбітражне застереження - «у випадку виникнення суперечок та розбіжностей за даним контрактом або пов`язаних з ним сторони зобов`язуються вирішити ці спори та розбіжності шляхом переговорів». Якщо домовленості не буде досягнуто, то спори та розбіжності передають на розгляд та прийняття остаточного рішення до Арбітражного суду Віденської біржі сільськогосподарської продукції (Віденські правила, англійська мова, один суддя).
Натомість україномовна частина контракту (пункт 9) передбачає, що у випадку виникнення суперечки або розбіжностей з дійсним Контрактом, або пов`язаних із ним, суперечка або розбіжність підлягає розгляду та кінцевому вирішенню арбітражним судом за місцем розташування відповідача.
Означена україномовна частина контракту назви арбітражного суду не містить.
Тобто сторони узгодили місце та установу, яка має здійснювати цей розгляд, - «Арбітражний суд Віденської біржі сільськогосподарської продукції (Віденські правила, англійська мова, один суддя)».
Та обставина, що сторони не чітко визначили установу, яка буде здійснювати арбітражний розгляд справи, у розумінні пункту 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року та згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 906/493/16 (провадження № 12-142гс18), не є тією обставиною, за якою у задоволенні заяви про визнання та надання  дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу слід відмовити, оскільки суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. 
З урахуванням усіх обставин справи суди можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2018 року у справі                         № 906/493/16 (провадження № 12-142гс18), відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення) зробила висновок про те, що: «господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; - суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд.
У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.
Вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи».
За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).
Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суд апеляційної інстанції про те, що наявність зазначених розбіжностей, а також розбіжності у перекладі назви третейського суду, який фактично постановив заочне рішення, із англійської мови на українську мову, відсутність у третейській угоді інформації його місця знаходження, та недотримання встановленою третейською угодою складу суду, а також відсутність доказів на підтвердження дійсної волі сторін визначеної ними у письмовій формі у питанні компетенції відповідного арбітражного суду, не дає можливості визначити до якого саме арбітражу має звертатись сторона, а тому робить неможливим виконання третейської угоди.
З огляду на вищенаведене колегія суддів приймає доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно розтлумачив норми Нью-Йоркської Конвенції щодо вимог до арбітражного застереження, вказавши на наявність розбіжностей у перекладах назви третейського суду, недотримання встановленого третейською угодою складу суду, тобто відсутність арбітражного застереження як такого. Крім того, як правильно зазначав представник заявника положення пункту 9 контракту боржником у судовому порядку не оскаржувалось.
Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи, а як було встановлено судами обох попередніх інстанцій рішення Арбітражного суду біржі сільськогосподарських продуктів у Відні                            від 19 квітня 2017 року не оскаржене і набрало законної, отже питання про виконуваність арбітражної угоди вже було вирішене.
Одночасно колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дав неправильну оцінку доказам про повідомлення ПП «Барбет» про судове засідання з огляду на таке.
Під час вирішення питання про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу судом першої інстанції було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачеві кур`єрською поштою було вручено повідомлення про арбітраж.
Місцевий суд в ухвалі від 24 жовтня 2018 року дійшов висновку, що боржник був належним чином проінформований про факт порушення арбітражної справи, зміст вимог позивача та надані разом з ними докази до арбітражного суду, поінформований про дату та час призначеного арбітражним судом засідання з розгляду арбітражної справи та фактично знав про них. З матеріалів справи вбачається, що відповідачеві кур`єрською поштою було вручено повідомлення про арбітраж.
Відповідно до частини першої статті 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління й обліку.
Судом першої інстанції було оцінено наданий боржником договір оренди приміщення від 01 вересня 2017 року № 01/06/17-1, за наслідками чого з посланнями на положення статті 93 ЦК України місцевий суд відхилив посилання представника боржника на те, що особи, які отримали повідомлення про слухання справи в комерційному арбітражі, не були працівниками підприємства боржника, оскільки повідомлення направлялися за належною адресою боржника, за якою і були отримані повідомлення.
Крім того матеріали справи містять переклад відстеження поштового відправлення № 5646138131 міжнародного поштового перевізника DHL, за яким  на адресу ПП «Барбет» надійшло відправлення з м. Відень, Австрія та 09 березня 2017 року отримано його представником Аліною Чудюк (а. с. 20-23) про повідомлення відповідача про судовий розгляд на 19 квітня 2017 року на                    15 год. 15 хв. (а. с. 24-27).
Отже висновок суду першої інстанції про те, що боржник був належним чином проінформований про факт порушення арбітражної справи, зміст вимог позивача і про дату та час призначеного арбітражним судом головного засідання з розгляду арбітражної справи та фактично знав про них є правильним.
Доказів того, що ПП «Барбет», яке було поінформоване про факт порушення арбітражної справи, протягом арбітражного розгляду подавало заперечення проти розгляду спору Арбітражним судом біржі сільськогосподарських продуктів у Відні матеріали справи не містять, а тому процесуальна поведінка боржника, який не реалізував своє право на участь у розгляді справи, а отримавши невигідне для себе рішення вказує на те, що воно прийнято з порушенням угоди сторін про визначення арбітражу, містить ознаки зловживання правом та не відповідає принципу добросовісності.
Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів зазначає таке - встановивши,  що ICE COM Handelges.m.b.H звернулось до суду із заявою про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 у межах встановленого законом строку; заявником до заяви долучено документи згідно з переліком, передбаченим статтею 476 ЦПК України; на час звернення до суду із заявою про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 вступило в законну силу, було остаточним для сторін та підлягало негайному виконанню; боржник був належним чином повідомлений про арбітражний розгляд; договір, який містив арбітражне застереження недійсним не визнавався, а рішення винесено арбітражним судом щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду та надання дозволу на його виконання.
Щодо доводів касаційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не повинен був приймати ухвалу про виправлення описки від 11 січня 2019 року та визначати розмір заборгованості у гривні, адже заяви про зазначення суми стягнення у національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали заявник не подавав колегія суддів доходить таких висновків.
11 січня 2019 року місцевий суд постановив ухвалу про виправлення описки в резолютивній частині ухвали Херсонського міського суду Херсонської області                   від 24 жовтня 2018 року в якій посилаючись на норми статі 269 ЦПК України за власної ініціативи виправив описку вказавши «надати дозвіл на виконання на території України рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні від 19 квітня 2017 року у справі S 1-17 за позовом ICE COM Handelges.m.b.H до ПП «Барбет» про стягнення заборгованості. Стягнути з ПП «Барбет» на користь ICE COM Handelges.m.b.H. заборгованість у сумі 22 054,74 євро, що станом на                           24 жовтня 2018 року за офіційним курсом НБУ складає 338 179,23 грн».
Мотивом виправлення описки було те, що при виготовленні друкованої ухвали                         від 24 жовтня 2018 року суд не зазначив гривневий еквівалент суми до стягнення. 
Відповідно до частини шостої статті 479 ЦПК України, якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті або валютах, суд, який розглядає це клопотання, вказує в своїй ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу, а за заявою стягувача суд визначає суму стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Враховуючи те, що у клопотанні про надання дозволу на примусове виконання  рішення арбітражного суду представником стягувача порушувалось питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду сільськогосподарських продуктів у Відні та про стягнення  сум боргу у євро, і заяв від стягувача про визначення суми стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України не надходило, а вказана ухвала була прийнята за ініціативою суду, колегія суддів погоджується із означеним доводом касаційної скарги.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив питання визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України в редакції Кодексу суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З огляду на вищенаведене, Верховний Суд скасовує постанову Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2019 року та ухвалу  Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2019 року і залишає в силі ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв`язку із задоволенням касаційної скарги касаційний суд стягує з ПП «Барбет» на користь ICE COM Handelges.m.b.H. у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги, 3 842 грн.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Підприємства ICE COM Handelges.m.b.H. задовольнити.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасувати і залишити в силі ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області                               від 24 жовтня 2018 року.
Стягнути з Приватного підприємства «Барбет» на користь Підприємства ICE COM Handelges.m.b.H. у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги, 3 842 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   І. М. Фаловська