ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2020 р.           Справа№ 910/433/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Кропивної Л.В. 

при секретарі:          Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: Авілова К.Є.;
від відповідача: Компанець Н.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 (повний текст складено 09.07.2020)
у справі №910/433/20 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЕНЕРГОМАШ"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"
про стягнення заборгованості 303  176,93 грн, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЕНЕРГОМАШ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" про стягнення заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) у розмірі 303  176,93 грн. за договором поставки №ЦЗВ-03-03218-01 від 12.07.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЕНЕРГОМАШ" (надалі - позивач) та Філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) укладено Договір про поставку №ЦЗВ-03-03218-01, за умовами якого позивач зобов`язався поставити та передати у власність, а відповідача зобов`язався прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації. За доводами позивача, останній виконав свої зобов`язання в повному обсязі та поставив продукцію, проте відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленої продукції встановлений строк, у зв`язку з чим, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, з яких: 211 222,67 грн. - пеня, 56  219,94 грн. - інфляційні нарахування, 35  734,32 грн. - 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриману продукцію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Суд першої інстанції погодився із розрахунком пені, 3 % річних та інфляційних втрат, здійснених позивачем, та відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду  міста Києва від 01.07.2020 року по справі №910/433/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на виконання умов договору дійсно було поставлено продукцію на загальну суму 3  747  996,00 грн., але з огляду на ряд об`єктивних та поважних причин, кошти відповідачем були сплачені з незначним порушенням строку. Апелянт посилається на скрутне фінансове становище товариства, яке пов`язане із ростом інфляції, дорожчанням записних частин та матеріалів і ведення на усій території України карантину. За твердженням апелянта, позивачем не було надано жодних доказів спричинення йому матеріальної або будь-якої іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями від справу №910/433/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 (з урахуванням ухвали від 11.09.2020 про виправлення описки) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/433/20 та призначено до розгляду на 19.10.2020 року о 16:10.

Позиції учасників справи

18.08.2020 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.07.2020 між Філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - Філія ЦЗВ, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЕНЕРГОМАШ" (надалі - ТОВ "ТРАНСЕНЕРГОМАШ", Постачальник) було укладено договір поставки № ЦЗВ-03- 03218-01. (надалі за текстом - Договір).
Відповідно до Специфікації № 2 до Договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію - редуктор від середньої частини осі РСЧ-32 у кількості 7 (сім) шт. на загальну суму 3 747 996,00 грн.
Пунктом 5.2 Договору передбачено, що кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказане в рознарядці.
Згідно з п. 6.1 Договору оплата за кожну партію поставленої Продукції по даному Договору проводиться Замовником протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію Продукції, обумовлену згідно з п. 5.2.
За твердженням позивача, постачальник отримав від Замовника рознарядку № ЦЗВ-20/194 від 22.01.2019 на поставку продукції на загальну суму 3 747 996,00грн.
З матеріалів справи вбачається, що постачальник передав, а покупець прийняв продукцію на суму 3  747  996,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 4 від 24.01,2019 та актом приймання-передачі продукції № 9 від 24.01.2019.
Постачальник склав та зареєстрував податкову накладну у відповідності до вимог чинного законодавства України 14.02.2019, що підтверджується квитанцією № 1 від 14.02.2019.
В той же час, відповідачем в порушення умов договору оплату було здійснено із простроченням платежу, а саме 28.05.2019 було здійснено проплату на суму 1 873 998,00 грн., 23.07.2019 здійснено проплату на суму 1 873 998,00грн.
Враховуючи, що відповідачем було порушено строки оплати поставленого товару, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 211 222,67 грн. пені, 97 447,90 грн. інфляційних нарахувань, 35 734,32 грн. 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків. 
Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням п. 6.1 договору відповідач мав здійснити оплату за поставлену продукцію по 28.02.2019.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено оплату поставленої продукції наступним чином:
28.05.2019  на суму 1 873 998,00грн., що підтверджується випискою банку за 28.05.2019р., прострочення оплати за період з 01.03.2019р. по 27.05.2019р. склало 88 днів;
23.07.2019 на суму 1 873 998,00 грн., що підтверджується випискою банку за 23.07.2019р., прострочення оплати за період з 28.05.2019 по 22.07.2019 склало 56 днів.
Даних обставин відповідач не заперечує.
Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).
Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пунктом 10.6 договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення. При розрахунку пені постачальник враховує умови п. 6.5 даного договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце.
В п. 6.5 договору передбачено, що у разі прострочення постачальником термінів постачання продукції, термін оплати за дану продукцію збільшується за кожний календарний день прострочення постачання продукції на 1 банківський день відповідно. Термін прострочення є різниця календарних днів між датою планового прибуття на умовах згідно з п. 5.2 договору.
Відповідачем доказів в підтвердження існування обставин, що визначені в п. 6.5 договору не подано.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені за період з 01.03.2019 по 22.07.2019 погоджується з ним та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 211 222,67 грн.
В той же час, відповідачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що відповідно до концепції Державної цільової програми реформування залізничного транспорту залізничний транспорт є однією з базових галузей економіки. Стабільне та ефективне функціонування залізничного транспорту є необхідною умовою для забезпечення обороноздатності, національної безпеки і цілісності держави, підвищення рівня життя населення, а тому рішення у даній справі буде мати сильний об`єктивний вплив на інтереси суспільства в цілому.
Також відповідач наголошував на тому, що при стягненні штрафних санкцій будуть порушені майнові та інші інтереси відповідача, зокрема економічні: забезпечення безперебійного, належного функціонування залізниць та підприємств залізничної галузі України, а також соціальні: виплата заробітної плати працівникам підприємства, безперебійне перевезення пасажирів тощо.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
За умовами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Водночас, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України за рішенням суду розмір штрафу та пені може бути зменшений у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Колегія суддів відзначає, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. 
Зі змісту наведених норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.
В той же час, заявлений до стягнення розмір пені не можна вважати надмірно великим порівняно із сумою основної заборгованості (всього 5.6 % від загальної суми оплати, тоді як термін прострочення складав майже 5 місяців), в той час як відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для такого зменшення пені, винятковості даного випадку, та не надано відповідних доказів на підтвердження цих обставин. 
Зокрема, відповідачем не надано доказів знаходження товариства у скрутному фінансовому стані (фінансовий звіт за 2019 рік тощо) та неможливості виконати зобов`язання перед позивачем через неприбутковість апелянта.
А тому, з урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, надавши оцінку обставинам, викладеним в апеляційній скарзі щодо зменшення розміру пені, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції скористався наданим законом правом та правомірно не застосував до спірних правовідносин зменшення розміру штрафних санкцій.
Стосовно позивних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.03.2019 по 22.07.2019 погоджується з ним та вважає його вірним, а тому судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 56 219,94 грн. інфляційних нарахувань та 35 734,32 грн. 3 % річних. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі № 910/433/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі № 910/433/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 у справі № 910/433/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/433/20 повернути до місцевого господарського суду.
         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.10.2020

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                Л.В. Кропивна