Постанова
Іменем України
 
07 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 757/43406/18-ц
провадження № 61-14454св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Київгаз», Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи»,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Київського апеляційного суду 
від 15 липня 2019 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» 
(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (далі - ПАТ «Київгаз»), Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (далі - ДП «КиївГазЕнерджи») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що з 14 липня 1992 року  ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в однокімнатній квартирі 
АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також з 24 грудня 2002 року зареєстрована донька 
позивача - ОСОБА_2 , з 19 грудня 1993 року по 23 червня 2016 року була зареєстрована його мати - ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 є звільненим у відставку за пунктом 65 «а» (за віком) 
з 03 березня 2005 року майором міліції.
Мати позивача - ОСОБА_3 з дня реєстрації (19 грудня 1993 року) постійно проживає у місті Курганську Краснодарського краю Російської Федерації. Його донька з 11 вересня 2015 року також проживає окремо від нього в іншій квартирі.
У червні-липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «КиївГазЕнерджи» із заявами про здійснення перерахунку розміру плати за постачання природного газу, оскільки нарахування здійснюється на трьох осіб.
Позивач вважав таке нарахування розміру плати з газопостачання не тільки на нього, а й на його матір та доньку, які зареєстровані, але не проживають в квартирі, неправомірним. Також вказав, що з листопада 2015 року він отримує рахунки, в яких відсутні відомості про врахування його пільги, як пенсіонера Міністерства внутрішніх справ (далі - МВС), на 50 % знижку на оплату житлово-комунальних послуг.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати дії (бездіяльність) ПАТ «Київгаз», ДП «КиївГазЕнерджи» (виконавців послуг) щодо нього у період з 25 липня 2007 року по теперішній час протиправними;
- встановити факт надання відповідачами (виконавцями послуг) житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості позивачу (споживачу) у період з 25 липня 2007 року по теперішній час;
- зобов`язати відповідачів у місячний строк, відповідно до діючого порядку та правил, здійснити перерахунок розміру плати за надання позивачу, який є пенсіонером МВС з 2005 року і має пільгу на сплату 50 % комунальних послуг з постачання природного газу, у зв`язку із наданням їх неналежної кількості і якості, з урахуванням не проживання його 
матері - ОСОБА_3 з липня 2007 року по теперішній час та не проживання його доньки ОСОБА_2 у період з 11 вересня 2015 року по теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до пунктів 4, 4.2 Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843 
(далі - Порядок № 409/1843).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій (бездіяльності) відповідачів щодо споживача ОСОБА_1 у період з липня 2007 року по теперішній час, надання відповідачами йому житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості за вказаний період.
Разом з тим, надані позивачем акти про не проживання його матері та доньки, довідка з місця реєстрації про не проживання не є належним доказом, що підтверджує факт перебування членів сім`ї в іншому місці.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статті 22 Закону України «Про міліцію» та безпідставно не застосовано положення статті 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду № 5-рп/9 від 03 червня 1999 року, № 8-рп/99 від 06 липня 1999 року, № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, якими визнано неконституційними положення частин четвертої-сьомої 
статті 22 Закону України «Про міліцію».
Разом з тим, суди дійшли помилкового висновку, що позивачем не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідачів щодо споживача ОСОБА_1 у період з липня 2007 року по теперішній час, надання відповідачами йому житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості за вказаний період.
Доводи інших учасників справи
У жовтні 2019 року ПАТ «Київгаз» та ДП «КиївГазЕнерджи» подали відзиви на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що з 14 липня 1992 року ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також 
з 24 грудня 2002 року зареєстрована донька позивача - ОСОБА_2 
та з 19 грудня 1993 року по 23 червня 2016 року була зареєстрована його мати - ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 є звільненим у відставку за пунктом 65 «а» (за віком) 
з 03 березня 2005 року майором міліції на підставі наказу від 03 березня 2005 року № 252 о/с.
Мати позивача - ОСОБА_3 та його донька проживають окремо від нього - в іншому житлі.
29 червня 2016 року позивач звернувся до ДП «КиївГазЕнерджи» із заявою, в якій просив не враховувати його мати та доньку в нарахування за тарифом без лічильника.
Відповідно до акта від 21 червня 2016 року з 03 вересня 2015 року 
за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають.
Також 01 липня 2016 року позивач подав аналогічну заяву від 30 червня 2016 року до ПАТ «Київгаз», на яку він отримав відповідь з відмовою у задоволенні вимог його заяви, посилаючись на те, що заявник не надав документи, що підтверджують факт тимчасової відсутності за основним місцем проживання членів його сім`ї.
21 липня 2016 року ОСОБА_1 подав до ДП «КиївГазЕнерджи» заяву про звільнення його матері ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_2 від сплати за газопостачання за період їх тимчасової відсутності за тарифом без лічильника та здійснення відповідного перерахунку за минулі шість місяців.
Суди встановили, що у період з 25 липня 2007 року по 31 червня 2015 року постачальником природного газу для побутових користувачів, що проживають у міста Києві, було ПАТ «Київгаз».
Починаючи з 01 липня 2015 року постачальником природного газу 
є ДП «КиївГазЕнерджи», відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25 червня 2015 року № 1838.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статей 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843 затверджено Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання).
Відповідно до пункту 1.2 Порядку № 409/1843 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання при дотриманні певних умов, зокрема при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.
Згідно з пунктом 3.2 Порядку № 409/1843 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи увипадку, передбаченому пунктом 1.2 даного Порядку, а саме: заяву в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження).
Пунктом 4 Порядку № 409/1843 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що перерахунок за ненадані послуги з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання проводиться: 4.1. у випадку, передбаченому пунктом 1.1 даного Порядку після відновлення надання послуг, якщо не порушено цілісності опломбування мереж; 4.2. у випадку, передбаченому пунктом 1.2 даного Порядку після надання документа, що підтверджує факт відсутності одного або декількох членів сім`ї, не пізніше місячного терміну.
Листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 07 лютого 2005 року роз`яснено, що у разі недотримання споживачем вимог щодо своєчасного повідомлення газопостачальника про зміну кількості осіб, яким надаються послуги з газопостачання, перерахунок розміру плати за фактично надані послуги з газопостачання не проводиться.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив зобов`язати здійснити перерахунок розміру нарахування за газопостачання за період з 2007 року, 
у зв`язку з перебуванням членів сім`ї - матері ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_2 в іншому місці.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, які підтверджують факт тимчасової відсутності за основним місцем проживання членів сім`ї позивача.
Суди встановили, що поданий позивачем акт від 21 червня 2016 року про відсутність його матері та доньки за основним місцем проживання не є документом, що підтверджує саме факт їхнього перебування в іншому місці, так само як і довідка з місця реєстрації про не проживання, оскільки своїм змістом констатує те, що особа відсутня у конкретному місці, а не перебуває в іншому.
Договір найму від 11 вересня 2015 року, укладений на ім`я невстановленої особи - ОСОБА_4 , також не підтверджує тимчасову відсутність доньки позивача за зареєстрованою адресою її місця проживання.
Тобто, належним документом у розумінні пункту 1.2 Порядку № 409/1843 
(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), є документ з місця фактичного, але тимчасового, перебування осіб, зареєстрованих за адресою проживання позивача, виданий уповноваженим суб`єктом - балансоутримувачем будинку/ЖБК/ОСББ, які ведуть облік мешканців та проводять нарахування за інші житлово-комунальні послуги.
Після надання письмової заяви з відповідним підтверджуючим документом/документами, що підтверджує факт тимчасової відсутності за основним місцем проживання одного або декількох членів сім`ї, не пізніше місячного терміну здійснюється відповідний перерахунок.
За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Доводи касаційної скарги про незастосування судами попередніх інстанцій статті 22 Закону України «Про міліцію», колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява від 03 вересня 2018 року не містить вимогу про неправомірне незастосування 50 % пільги позивачу, як міліціонеру на пенсії, на підставі статті 22 Закону України «Про міліцію». Заяву про зміну предмету позову позивач не подавав.
Посилання в касаційній скарзі про недоведеність протиправності дій (бездіяльності) відповідачів щодо ОСОБА_1 у період з липня 2007 року по теперішній час, надання відповідачами йому житлово-комунальних послуг з постачання природного газу неналежної якості за вказаний період, є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та зазначає сам позивач, 14 липня 2016 року йому встановлено лічильник і відтоді нарахування здійснюються за показниками лічильника, а не за кількістю зареєстрованих осіб в квартирі.
Позивач помилково вважає, що в рахунку за липень 2018 року здійснено нарахування, виходячи із надання послуг трьом особам. Нарахування за цей період здійснено за показниками лічильника, а зазначення кількості осіб у рахунку, не взято до розрахунку.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
Отже, у разі надання комунальної послуги, в тому числі з постачання природного газу, неналежної якості, споживач має право викликати виконавця послуг для перевірки кількості та якості наданої послуги, після чого складається акт-претензія, до якого вноситься інформація за результатами перевірки наданих послуг.
Таким чином, встановлення факту надання житлово-комунальних послуг неналежної якості законодавцем врегульовано в позасудовому порядку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська В. С. Висоцька І. В. Литвиненко