Справа № 164/437/20  Провадження №33/802/492/20 	Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В. 	
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП. 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кушнірука А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 15 березня 2020 року, біля 01 год. 10 хвилин, на вул. Грушевського в смт. Колки Маневицького району Волинської області, ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції відмовився пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді незаконною. Посилається на те, що судом безпідставно розглянуто справу за його відсутності, оскільки з 28 травня 2020 року по час розгляду справи він перебував на лікуванні в КП «Маневицька центральна районна лікарня», а тому ним було подано відповідне клопотання про відкладення розгляду справи, яке задоволено не було. Також вказує, що в суду було достатньо строку для притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її вини, а тому розглянувши справа за його відсутності, судом було порушено вимоги ст.268 КУпАП. Також зазначає, що суд розглянув справу однобічно, без з`ясування усіх фактичних обставин справи. Вказує, що на місці зупинки автомобіля були відсутні свідки, які б підтвердили його відмову від проходження огляду. Зазначає, що в порушення інструкції яка регламентує порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, в протоколі не зазначено у якому установленому порядку було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також якими доказами це підтверджується. Просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кушнірука А.В., які підтримали подану апеляційну скаргу і просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, приходжу до висновку, що строк апеляційного оскарження підлягає поновленню, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови слід задовольнити, оскільки він пропущений із поважних причин.
Не заслуговують на увагу доводи  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням його на лікуванні..
Як убачається із матеріалів справи,  ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення був повідомлений, що розгляд справи щодо нього відбудеться у Маневицькому районному суді Волинської області, апелянт копію вказаного протоколу отримав, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.1).
Після надходження справи до Маневицького районного суду, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням  ОСОБА_1 з різних причин, зокрема 02 квітня 2020 року у зв`язку із запровадженням карантину (а.с.11), 30 квітня 2020 року у зв`язку із запровадженням карантину та з поганим станом здоров`я (а.с.15), 20 травня 2020 року у зв`язку з карантинними заходами та неможливістю укласти договір з адвокатом (а.с.19), 28 травня 2020 року у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні (а.с.22), 05 червня 2020 року у зв`язку із хворобою (а.с.29). 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи 09 червня 2020 року, місцевим судом вірно враховано, що ОСОБА_1 не надав суду належних доказів які б свідчили про те, що 09 червня 2020 року він не може особисто брати участь у розгляді справи та забезпечити участь захисника у розгляді справи. Також судом враховано ту обставину, що строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , визначені ст.38 КУпАП, закінчувались 15 червня 2020 року.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючі вказані обставини, а також те, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався з різних підстав за ініціативою ОСОБА_1 , з яких надання можливості залучити до розгляду справи захисника, однак згідно копії ордеру на надання правничої допомоги, ОСОБА_1 для захисту своїх інтересів залучив захисника ОСОБА_3 , лише 14 вересня 2020 року, тобто через пів року після вчинення адміністративного правопорушення. 
Вказані обставини розцінюються судом як намагання ОСОБА_1 уникнути накладення безальтернативного адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідно до вимог ст.38 КУпАП може бути накладено протягом трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення. 
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  дотримався.
Висновки місцевого суду про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.
Так, вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 220547 від 15 березня 2020 року (а.с.1), який складений в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відеозаписом з бодікамер працівників поліції (а.с.6) та іншими матеріалами справи.
Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 220547 від 15 березня 2020 року (а.с.1), який складений поліцейським відносно водія  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП, зафіксована відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, які своїми підписами у протоколі засвідчили відповідні обставини.
Із відеозапису з бодікамер працівників поліції з місця події вбачається, як ОСОБА_1  відмовляється проходити відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. При цьому видно, як працівник поліції роз`яснюючи наслідки відмови від проходження цього огляду, неодноразово пропонує  ОСОБА_1  пройти такий огляд за допомогою спеціального технічного пристрою «Драгер», або в медичному закладі (а.с.6).
На підставі наведених доказів слід дійти висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винна  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та обґрунтовано застосував безальтернативне адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Підстав для закриття провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
Що стосується клопотання захисника про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, то воно до задоволення не підлягає, так як суперечить положенням ст.38 КУпАП.
Так, вимогами ч.2 ст.38 КУпАП визначено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. 
Правопорушення було вчинено ОСОБА_1 15.03.20202 (а.с.1).
Адміністративне стягнення на нього накладено постановою судді Маневицького районного суду Волинської області 09.06.2020 (а.с.31), тобто в межах трьохмісячного строку, який закінчувався 15.06.2020, та визначений приписами ч.2 ст.38 КУпАП.
Тому, в даному випадку підстави для закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП відсутні. 
Па підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, 
II О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду          В.ІІ. Денісов