ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1492/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/2346/18 Категорія: 310000000 	Опалинська О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 жовтня 2020 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Смілянська міська рада, 
третя особа: ОСОБА_4 ,
особа, яка звернулася з апеляційною скаргою – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2020 року у складі судді Опалинської О.П.,

                                                      в с т а н о в и в : 

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Смілянської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 1127 від 24 листопада 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов».
В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , розташованої на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку.
Поверхом нижче, в квартирі АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до вказаної квартири добудовано прибудову, дах якої прилаштований майже під вікна квартири позивача, що, на його думку, є порушенням державно-будівельних норм (ДБН). Внаслідок недотримання норм ДБН та технічних норм облаштування даху в квартирі позивача починають мокріти стіни в результаті опадів, утворюється цвіль та грибок, відстають шпалери. 
29 березня 2019 року на замовлення ОСОБА_1 , судовим експертом Печиборщ В.З. було складено висновок експертного дослідження. За результатами проведеного будівельно-технічного дослідження встановлено, що існує причинно-наслідковий зв`язок між існуванням прибудови квартири АДРЕСА_3 , зведеної на підставі оспорюваного рішення виконкому Смілянської міської ради по АДРЕСА_4 , та розвитку на стінах квартири пліснявих грибів та спричиненням позивачу матеріальних збитків, розмір яких встановлений висновком експерта.
Позивач вважає, що виконавчий комітет Смілянської міської ради, приймаючи 24 листопада 2005 року рішення № 1127«Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов»  допустив ряд порушень чинного на той час законодавства, а саме:
- дозвіл на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 надано без згоди власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності;
- надано дозвіл на реконструкцію квартири та дозволено будівництво спірної прибудови на земельній ділянці, що перебуває у спільній сумісній власності мешканців будинку АДРЕСА_4 без їхньої згоди;
- надано дозвіл на реконструкцію квартири та дозволено будівництво спірної прибудови без розрахунку за несучою здатністю, стійкістю, тріщиностійкістю і деформативністю усіх несучих конструкцій і будинку в цілому;
- надано дозвіл на реконструкцію квартири та дозволено будівництво спірної прибудови без інженерних вишукувань, що повинні бути виконані відповідно до ДБН А. 2. 1-1 на нових земельних ділянках.
Просив визнати протиправним та скасувати п.1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської мільскої ради № 1127 від 24 листопада 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов».
Також, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок затоплення належної йому квартири. 
В обгрутнування позовних вимог вказував, що внаслідок недотримання норм ДБН та технічних норм облаштування даху в зимовий період під час випадання снігу та накопичення його на даху вказаної прибудови позивач не має змоги відкрити вікна своєї квартири, оскільки сніг попадає в квартиру, а під час відтавання снігу в квартирі позивача починають мокріти стіни, на них утворюється цвіль та грибок, відстають шпалери. Аналогічна ситуація відбувається після випадіння дощів. Внаслідок чого позивач змушений проводити в належній йому квартирі позапланові ремонти.
Крім того, що з верхніх поверхів на дах прибудови квартири відповідача мешканці будинку кидають сміття, яке залежується там тривалий час, оскільки відповідач не проводить прибирання, що призводить до псування повітря, внаслідок чого позивач не може відкрити вікна для провітрювання своєї квартири особливо в літній час.
На його неодноразові звернення по викладеним фактам відповідач відмовляється відшкодовувати йому вартість проведеного ремонту та проводити переобладнання даху над прибудовою квартири для усунення вказаних недоліків.
18 січня 2018 року за зверненням позивача до голови ОСББ «Мазура, 20» було проведено комісійне обстеження квартири, належної позивачу та складено акт з якого вбачається, що на дах прибудови квартири АДРЕСА_2 випав сніг у великій кількості, який засипав вікно квартири належної позивачу, внаслідок чого з вікон кімнати та кухні тече вода. Вікна не відкриваються (деформувалися), на стінах та відкосах з`явилась пліснява, мокріють жалюзі. 
Внаслідок пошкодження квартири, в березні-квітні 2018 року позивачем було придбано будівельні матеріали на загальну суму 3163 грн. та проведено ремонт в квартирі.
Крім того, позивач вказує, що внаслідок замокання стін у його квартирі почали псуватись меблі, що примикають до цих стін, в зв`язку з чим ним було придбано шафу-купе за ціною 10000 грн, однак пліснява розповсюдилась і на нову шафу, стінки шафи розбухають та руйнуються. В результаті замокання стін та вікон в його квартирі, розповсюдилась також і на жалюзі, які придбані ним за 2000 грн.
Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, що виразилась в душевних стражданнях, внаслідок пошкодження належного йому майна, порушенні нормального ритму життя його та його сім`ї, оскільки він повноцінно не має можливості користуватися своєю квартирою. Разом з позивачем постійно проживають двоє неповнолітніх дітей син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які внаслідок залиття квартири періодично хворіють, тому  розмір моральної шкоди позивач оцінює у 5000 грн.
Збільшивши свої позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 36807 грн. за завдану йому майнову шкоду, що складається з: вартості придбаних ним будівельних матеріалів в розмірі 3163 грн., вартості відновлювального ремонту в розмірі 21644 грн., вартості зіпсованої шафи та жалюзі в розмірі 12000 грн. Також, стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та понесені ним судові витрати за проведення експертизи і залучення спеціаліста в розмірі 7421,03 грн. та  сплачений ним судовий збір в розмірі 711 грн.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 3 липня 2019 року ОСОБА_3 залучено в якості співвідповідача. Також, ОСОБА_4 залучено в якості третьої особи, на стороні відповідача.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року цивільну справу № 703/2346/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та цивільну справу № 703/2957/19 за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування п.1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 24 листопада 2005 року, об`єднано в одне провадження № 703/2346/18.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання протиправним та скасування п. 1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 1127 від 24 листопада 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов» є недоведеними. Вказано, що оскаржуване рішення стосується тільки надання дозволу на виготовлення проекту реконструкції, а не на саму реконструкцію. 
Також, позивач не довів, що проникнення вологи до його квартири через зовнішню стіну є істотним порушенням будівельних норм, зокрема, що дана обставина вливає на міцність чи безпечність житлового будинку. Позивачем не надано належних доказів завдання йому відповідачем матеріальної та моральної шкоди.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим позивачем доказам, частково проігнорувавши їх. Вказує, що існує дозвіл на спорудження спірного приміщення, але будь – яких документів, що передбачені діючим законодавством для отримання такого дозволу, при його отриманні ОСОБА_3 не надавалося. Судом було залишено поза увагою та обставина, що спірна прибудова споруджена на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Також, судом не було враховано того, що спірна прибудова має всі ознаки самочинного будівництва.
25 вересня 2020 року представник Смілянської міської ради - Гончаренко А.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не вмотивовані, необґрунтовані, безпідставні просив в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Також, 28 вересня 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, виходячи із наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка розташована на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку про, що свідчить договір купівлі – продажу квартири від 7 квітня 2006 року (т.2 а.с. 6,7). 
В цьому ж будинку АДРЕСА_5 , яка належить по 1/3 частині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1 а.с. 40-41).
У 2005 році Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю України Пилипчак А.Я. на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24 листопада 2005 року № 1127 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції власної квартири для поліпшення житлових умов за адресою: АДРЕСА_5 (т.2 а.с. 131).
20 грудня 2012 року Смілянським відділком КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , згідно з яким зазначена квартира загальною площею 67,5 кв. м.  складається з трьох кімнат всього житловою площею 39,1 кв. м, кухні площею 16,2 кв. м, вбиральні площею 5,3 кв. м. та коридору площею 6,9 кв. м. Тобто до плану квартири, згідно технічного паспорту включене спірне приміщення, добудови - кухня площею 16,2 кв. м (т.2 а.с. 31-33).
З листа КП «ЧООБТІ» від 1 лютого 2019 року вбачається, що інвентаризація квартири з прибудовою, за адресою: АДРЕСА_5 була проведена 26 грудня 2005 року, призначення приміщення прибудови – кухня (т.1 а.с.12).
Відповідно до акту Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Черкаській області складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних норм № 94, перевіркою об`єкта добудови до квартири за адресою: АДРЕСА_5 ., встановлено, що об`єкт будівництва збудовано у 2005 році, право власності отримано у 2006 році, фактичне розташування прибудови відповідає технічному паспорту, зауважень немає ( т.2 а.с. 35-39).
В обґрунтування своїх вимог щодо визнання протиправними та скасування п.1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 1127 від 24 листопада 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов» ОСОБА_1 посилався на те, що дане рішення прийняте без погодження інших мешканців будинку, без документально підтвердженого виділу земельної ділянки для даної прибудови та таким, що побудоване з порушенням норм ДБН, у зв`язку із чим він звернувся до суду з цим позовом.
Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Частиною першою статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається з архівного витягу від 18 червня 2019 року, рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 1127 від 24 листопада 2005 року було надано дозвіл на виготовлення проекту реконструкції займаних квартир в житловому будинку для покращення побутових умов ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , прибудову кухні та рахувати квартиру трьохкімнатною (т.1 а.с. 11).
З листа виконавчого комітету Смілянської міської ради від 10 квітня 2019 року вбачається, що документи, які могли подаватися для отримання дозволу на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_2 , в управлінні архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста відсутні, у зв`язку з тим, що станом на 2005 рік, на момент видачі дозволу, при управлінні архітектури не було створено архів для зберігання таких документів. У зв`язку з чим було надано лише завірений витяг з рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради, яким надано дозвіл на виготовлення проекту реконструкції квартири для покращення побутових умов (т.1 а.с.10).
Тобто, в матеріалах справи відсутні відомості та документи на підставі яких було видане оскаржуване рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження ОСОБА_1 вказує рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 1127 від 24 листопада 2005 року яким було надано лише дозвіл  на виготовлення проекту  реконструкції займаних квартир в житловому будинку для покращення побутових умов ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 , а не рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на реконструкцію спірного приміщення, що в свою чергу є підставою для вчинення таких дій. 
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про планування і забудову територій» № 1699-111  від 20 квітня 2000 року порядок розроблення, погодження і затвердження проектної документації на будівництво об`єктів містобудування встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування.
Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради не регулює правовідносини щодо отримання містобудівних умов та проведення реконструкції нерухомого майн, а є документом, що дає дозвіл на виготовлення лише проекту реконструкції приміщення. А тому, такі підстави для його скасування, як вказує позивач: порушення будівельних норм і правил, зокрема, щодо недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних та інших вимог і правил, не може бути підставою для його скасування.
Крім того, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві про скасування п. 1.21 рішення зазначає відповідачем - Смілянську міську раду в той час, як дане спірне рішення приймалося не Смілянською міською радою, а виконавчим комітетом Смілянської міської ради, а тому колегія суддів не вбачає в діях чи бездіяльності Смілянської міської ради порушених прав та інтересів позивач.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування п.1.21 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 1127 від 24 листопада 2005 року «Про надання дозволу на реконструкцію квартир для покращення побутових умов» прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог, як і не надав доказів того, що здійснена відповідачами добудова є самочинним будівництвом у розумінні норми ст. 376 ЦК України.
Стосовно заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, що складається з вартості придбаних ним будівельних матеріалів в розмірі 3163 грн., вартості відновлювального ремонту в розмірі 21644 грн., вартості зіпсованої шафи та жалюзів в розмірі 12000 грн., то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Як вбачається з акту управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Черкаській області, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних норм № 94, перевіркою об`єкта добудови до квартири за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що об`єкт будівництва збудовано у 2005 році, право власності отримано у 2006 році, фактичне розташування прибудови відповідає технічному паспорту, зауважень немає ( т.2 а.с. 35-39).
ОСОБА_1 обґрунтував відшкодування матеріальної шкоди тим, що будівельні роботи з будівництва спірної прибудови, які виконувались відповідачами, проведені на підставі незаконного дозволу з істотним порушенням будівельних норм,  в результаті чого завдано шкоди його майну внаслідок замокання стіни в його квартирі та утворення на ній плісняви, посилаючись на висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 08-19 від 29 березня 2019 року (а.с. 69-81).
Дійсно позивачем було надано докази того, що на одній із стін його квартири наявні сліди плісняви та вологи, однак дані обставини не можуть свідчити про наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою і діями відповідачів із проведення реконструкції своєї квартири.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що для відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 відсутній причинно-наслідковий зв`язок між реконструкцією квартири АДРЕСА_3 та замоканням стіни в квартирі, що знаходиться поверхом вище та належить позивачу. 
Доводи позивача стосовно того, що замокання стіни в його квартирі відбувається з вини відповідачів, а саме тому, що будівництво прибудови виконано з порушенням державних будівельних норм, спростовуються актом позапланової перевірки щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 94  від 20 березня 2018 року, відповідно до якого порушення будівельних норм при будівництві прибудови не встановлено.
Також, відповідно до показів свідка ОСОБА_7 проблема із замоканням стіни в квартирі позивача  існує більше 13 років і на момент придбання ним вказаної квартири проблема із грибком на стінах вже була, тобто на момент придбання квартири позивач був обізнаний про наявність такої обставини.
Відповідно до фотозображень наданих суду вікна з квартири позивача виходять на дах двох прибудов, одна з яких в користуванні ОСББ «Мазура 20», а інша прибудова, що є предметом спору у даній справі, здійснена відповідачами (квартири АДРЕСА_3 ), з яких вбачається, що їх дах є похилим (т.2 а.с.40).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено у відповідності до норми ст. 81 ЦПК України належними та допустимими доказами наявність причинно – наслідкового зв`язку між шкодою яка була йому завдана та реконструкцією прибудови здійсненої відповідачами, що є безумовною підставою для відшкодування матеріальної шкоди, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно того, що влаштування гідроізоляційного покриття в місці примикання до стіни даху спірної прибудови, за умови доведеності істотності цього порушення, причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженнями житлового будинку позивача, є таким, що можна усунути шляхом встановлення такого гідроізоляційного покриття, а не знесення усієї прибудови, однак позивач такої вимоги перед судом не ставив. 
Стосовно заявлених вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. то колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим позивачем доказам та частково проігнорував їх. 
Також, скаржник зазначає, що існує дозвіл на спорудження спірного приміщення, але будь – яких документів, що передбачені діючим законодавством для отримання такого дозволу, ОСОБА_3 не надавалося.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до листа виконавчого комітету Смілянської міської ради від 10 квітня 2019 року вбачається, що документи, які могли подаватися для отримання дозволу на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_2 , в управлінні архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста відсутні, у зв`язку з тим, що станом на 2005 рік, на момент видачі дозволу, при управлінні архітектури не було створено архів для зберігання таких документів. У зв`язку з цим було надано лише завірений витяг з рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради, яким надано дозвіл на виготовлення проекту реконструкції квартири для покращення побутових умов (т.1 а.с.10).
Колегія суддів не може прийняти доводи скаржника стосовно того, що судом не було враховано те, що спірна прибудова має всі ознаки самочинного будівництва, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б слугували підставою для визнання спірної прибудови самочинно побудованою у розумінні норми ст.376 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та, беручи до уваги норми статей 133, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат, понесених при проведенні експертного дослідження в розмірі 7000 грн. та витрати, понесені при зверненні до спеціаліста (до лабораторії для визначення ступеню вологості в квартирі) в розмірі 421,03 грн. також, не підлягають до задоволення. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення, за визначеним позивачем способом захисту та колом відповідачів, є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2020 року

Судді: Н. І. Гончар

        Ю. В. Сіренко

        Т. Л. Фетісова