ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.	Справа № 520/3132/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника позивача Церковної В.О.,
представника відповідача Ткаченко Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.09.20 року по справі № 520/3132/2020
за позовом             ОСОБА_1      
до            Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 98602-08/44 від 22.11.2018;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «б» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 03.09.2018.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач 06.09.2018 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за вислугою років згідно з пунктом «б» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку із наявністю необхідного стажу робот на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах - 12 років 6 місяців. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 22.11.2018 № 98602-08/44 ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно «б» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що 06.09.2018 позивач - ОСОБА_1 , звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за вислугою років згідно з пунктом "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з тим, що, на погляд позивача, у нього наявний необхідний стаж роботи на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, а саме: 12 років 6 місяців.
          Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.11.2018 № 98602-08/44 ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку (а.с. 11).
Позивач зазначає, що відповідно довідки від 05.09.2018 № 737, повні роки стажу його роботи  в польових умовах (2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017) - 13 років; а років, в яких відпрацьовано менше півроку (менше 128 днів) - 122 дні (2018 рік - 122дні)/21,2 (середня норма робочих  днів за місяць) = 5 міс. 16 днів. А тому, 13 років + 5 місяців 16 днів становить разом 13 років 5 місяців 16 днів.
Позивач, вважаючи безпідставним посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на відсутність у позивача необхідного стажу, обрахунок якого необхідно здійснювати з календарного року, оскільки кількість робочих днів, відпрацьованих позивачем протягом 2005-2018 років в польових умовах, вказує на те, що періоди його роботи в календарному обчисленні є достатніми для набуття права на пенсію за п. “б” ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернувся до суду з даним  адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв відповідно до норм пенсійного законодавства, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно пункту “б” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту “б” частини першої статті 13 цього Закону. При цьому період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку - за фактичною тривалістю, а на сезонних роботах - відповідно до статті 61 цього Закону.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.
При цьому період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку - за фактичною тривалістю, а на сезонних роботах - відповідно до статті 61 цього Закону.
З 01.01.2004 набув чинності Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-1V від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-1V), тож спірні періоди роботи позивача мають місце після набрання чинності цього Закону, а отже для вирішення питання про зарахування таких періодів роботи до стажу по вислузі років застосовуються положення Закону № 1058-1V.
Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в редакції на момент винесення рішення Головним управлінням (22.11.2018р.) - особи, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-УШ (далі Закон № 2148-УШ), мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням усіх умов, передбачених Законом України „Про пенсійне забезпечення”.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, з урахуванням вище зазначеного, при зверненні за призначенням пенсії ОСОБА_1 саме станом на 11.10.2017 (день набрання чинності Закону № 2148-VIІІ) потрібно мати необхідний стаж за вислугу років - 12 років 6 місяців.
У разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок стажу здійснюється згідно п. 7 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників про обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731. 
Пільговий стаж розраховується у такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник був зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 24,5- при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні.
Як встановлено в ході розгляду справи, відповідно до наданих документів, загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 32 роки 05 місяців 25 днів, у тому числі стаж за вислугу років - 12 років 03 місяці 27 днів.
Судом встановлено, що Головним управлінням при розрахунку стажу за вислугу років згідно довідки № 737 від 05.09.2018р., виданої Східно-Українською геофізичною розвідувальною експедицією ДГП “Укргеофізика”, були враховані наступні періоди роботи:
2005 рік - зараховано період з 14.06.2005р (наказ про прийняття на роботу № 25 від 14.06.2005 Східно-Української геофізичної розвідувальної експедиції ДГП “Укргеофізика”) по 31.12.2005 — 141дн - 6 місяців 17 днів. Згідно абз.5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 ОСОБА_1 зараховано 6 місяців 17 днів 2005 року за фактичною тривалістю, оскільки позивач почав працювати на підприємстві не з початку року, а починаючи з 14.06.2005.
2006 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні – 193 дні. Згідно абз.5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2007 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 205 днів. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2008 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 226 днів. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2009 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 185 днів. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2010 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 210 днів. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2011р. - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні. - 230 днів. Згідно абз.5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2012 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 225 днів. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2013 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні – 185 дні. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи, як повний рік.
2014 рік - позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 149 днів.
Оскільки ОСОБА_1 продовжував працювати на тому ж підприємстві Східно-Українська геофізична розвідувальна експедиція ДГП “Укргеофізика” безперервно з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 149 днів, що складає після розрахунку 7 міс. 1 день ( 149/21,2=7; 7x21,2=148; 149-148=1) . Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2015 рік - Позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 183 дні. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2016 рік - Позивач працював повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - 230 днів. Згідно абз. 5 п. “б” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 Позивачу зараховано цей період роботи як повний рік.
2017 рік - Позивач продовжував працювати на підприємстві Східно-Українська геофізична розвідувальна експедиція ДГП “Укргеофізика” повний робочий день в польових умовах при п`ятиденному робочому тижні - всього 208 днів.
Як вже зазначалось, 11.10.2017 набув чинності Закон № 2148-УШ, яким внесено зміни до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням цих змін пенсія за вислугу років призначається лише особам, які на день набрання чинності Закону (11.10.2017 року) мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, який необхідний для призначення пенсії за вислугу років, а це 12 років 6 місяців.
          Відповідно до внесених змін, починаючи з 11.10.2017 працівникам експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайнятих на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, період роботи на цих посадах з цієї дати не зараховується до стажу роботи по вислузі років, цей період зараховується тільки в загальний страховий стаж.
          Судовим розглядом також встановлено, що у позивача станом на дату набуття чинності внесених змін, тобто на 11.10.2017 необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців - не було.  
          З урахуванням зазначених норм законодавства, позивачу зараховано період роботи до дня набрання законної сили Закону № 2148-УІІІ, а саме: з 01.01.2017 по 10.10.2017, що становить 9 міс. 10 днів.
          Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 зараховано період роботи з 14.06.2005 по 10.10.2017 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту „б” ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що разом складає - 12 років 03 місяці 27 днів
          Враховуючи вищевикладене та те, що у позивача станом на 11.10.2017 відсутній стаж 12 років 6 місяців на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту „б” статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно та на законних підставах винесено рішення від 22.11.2018 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини “Щокін проти України”  (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про “закон”, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі “Шпачек s.r.о.” проти Чеської Республіки” (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі “Бейелер проти Італії” (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), “Проніна проти України" (Заява  № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року по справі № 520/3132/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	В.Б. Русанова    Я.В. П`янова   	

Повний текст постанови складено  26.11.2020 року