Ухвала
Іменем України 
 
21 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 759/19430/19
провадження № 51- 6032 ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року, 
 
встановив: 
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз Оболонським  районним судом м. Києва від 06 серпня 2019 року за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2  ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року зазначений вирок залишено без зміни.
 
Згідно з вироком  ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 06 жовтня 2019 року, приблизно о 19:30 год, знаходячись в торгівельному залі гіпермаркету «АШАН», по вул. Берковецькій, 6 в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, вважаючи, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, взяв з полиць та сховав під куртку, в яку він був одягнений, товари, які належить ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ», а саме: дві упаковки цукерок «Фереро Колекшен», вартістю 608 грн, пляшку пива «Крусовітсе» вартістю 15,41 грн, а всього товару на загальну суму 623,41 грн. В подальшому, приблизно о 19:55 год., пройшов лінію кас, не розрахувавшись за вищевказаний товар, та направився до виходу з приміщення гіпермаркету «АШАН», виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак довести злочин до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони, з наявним при ньому майном, яке він намагався таємно викрасти.
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій, просить змінити судові рішення і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Обгрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначає, що суд, при призначенні йому покарання, не врахував обставини, які його пом`якшують, а саме, які передбачені п.п. 1, 2, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 66 КК України. З урахуванням наведеного, на думку засудженого, є всі підстави для призначення йому покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права – є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. 
 
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.
 
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
 
Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання  ОСОБА_4 , згідно з вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його особу, який раніше неодноразово судимий, неодружений, має малолітню дитину, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував шкоду шляхом повернення майна потерпілій особі. До обставини, що пом`якшує покарання суд відніс щире каяття останнього,  обставин, що його обтяжують судом не встановлено.
 
Враховуючи наведені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 1 рік та про  відсутність підстав для призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.
 
Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_4 , не погоджуючись з вироком місцевого суду, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив вирок стосовно нього змінити та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені засудженим у його скарзі, і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. 
 
Так, суд апеляційної інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_4 до вчиненого, дані про його особу, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не став і майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку та схильність до вчинення корисливих злочинів, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
 
Погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд, враховуючи обставину, що пом`якшує покарання, фактичні обставини справи та дані про особу винного, які вказують, що він не оцінює критично свою поведінку, зазначив про дотримання вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання є справедливим і достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та обґрунтованою.
 
З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вчиненого кримінального правопорушення та особи ОСОБА_4 , даних про його особу, на думку Суду, доводи у касаційній скарзі засудженого про те, що судами не було враховано інші пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції в частині призначеного покарання.
 
Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, а тому не вбачає підстав для ухвалення рішення про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням                 ст. 69 КК України, як про це йдеться у касаційній скарзі.
 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_4 покарання, останній у касаційній скарзі не навів.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого                    ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду                    м. Києва від 01 листопада 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду                    від 03 вересня 2020 року - відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                           ОСОБА_3