Ухвала                                                                                           Іменем України
04 грудня 2020 року                                                                                                              м. Київ
справа № 199/10038/19                                                                                   провадження № 51-5830ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок 
Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 14 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 03 вересня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 , 
встановив:
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року
 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська та жителя 
АДРЕСА_1 ,
 
засуджено за ч. 1 ст. 185  Кримінального кодексу України 
(далі – КК України) до покарання у виді громадських робіт строком на 
160 годин.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року апеляційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок районного суду – без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 27 липня 2019 року приблизно о 18:00,перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрав пральну машинку марки «Вeco» вартістю 4661 грн, що є особистою власністю його матері – ОСОБА_4 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальних збитків у розмірі 4661 грн.
 
У касаційній скарзі потерпіла ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень щодо ОСОБА_5 та закриття кримінального провадження.Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість. Вказує на те, що призначаючи засудженому ОСОБА_5  покарання, суд не врахував обставин, які пом`якшують покарання.
 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу, а саме те, що він не має судимості в силу ст. 89 КК, за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, систематично зловживає алкоголем, постійно порушує громадський порядок, притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, перебував під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога, однак знятий з обліку у 2009 року за відсутності даних. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано добровільне відшкодування завданого збитку. Обставинами, які обтяжують покарання, встановлено вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину щодо особи, з якою ОСОБА_5 перебуває у сімейних відносинах. Також враховано, що потерпіла не має претензій до засудженого.
Взявши до уваги вищезазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення  ОСОБА_5 покарання в межах санкції 
ч. 1 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі – КПК України) апеляційний суд належним чином вмотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржених судових рішень на підставах, зазначених у касаційній скарзі, потерпіла не навела, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року щодо засудженого 
ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                      ОСОБА_2                 ОСОБА_3