КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 753/10652/19
провадження номер: 22-ц/824/10062/2020 
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року у складі судді Трусової Т.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Позовна заява мотивована тим, що у період з 22 липня 2000 року по 06 грудня 2006 року вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що на даний час їх син є повнолітнім, однак продовжує навчання у Київському інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги. Зазначала, що відповідно до умов договору про надання освітніх послуг за перший рік навчання сина вона сплатила 22 700 грн 00 коп., а за кожний наступний рік необхідно сплатити по 24 780 грн 00 коп.                      Також їх сину необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування та підручники.    
Вказувала, що її середньомісячний заробіток становить 10 000 грн 00 коп., на її розрахунковий рахунок відповідач щомісячно перераховує 1 500 грн 00 коп. та ще близько 2 000 грн 00 коп. - 3 000 грн 00 коп. на місяць відповідач перераховує на картку їх сина.Зазначала, що відповідач офіційно працевлаштований і має стабільний дохід, створив нову сім`ю, має дружину та малолітню дочку. Вказує, що до досягнення їх спільним сином повноліття відповідач сплачував на її користьаліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, однак після досягнення сином повноліття відповідач значно зменшив розмір такої матеріальної допомоги, хоча спроможний її надавати. 
З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача  ОСОБА_2 на свою користьаліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною 23 років.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23 травня 2019 року, і до припинення сином навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.
Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що, враховуючи матеріальне і сімейне становище відповідача, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини доходу відповідача, що забезпечить достатнє утримання повнолітнього сина обома батьками і не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач   ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення аліментів та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом розмір аліментів є недостатніми для забезпечення потреб сина. Вказує, що визначаючи розмір аліментів, суд  першої інстанції не з`ясував і не встановив розмір витрат відповідача на батьків-пенсіонерів, в матеріалах справи відсутні довідки про розмір їх пенсій та не має доказів про розмір витрат відповідача на батьків і періодичність надання ним такої допомоги, що, на думку заявника, впливає на розмір аліментів на сина. Суд не з`ясував обставин щодо наявності у  власності відповідача майна, майнових прав, грошових коштів, а також не врахував, що дружина відповідача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу від держави.
Зазначає, що син  є дорослим та потребує значної суми коштів для оплати навчання, лікування у разі хвороби, харчування, забезпечення його необхідним одягом, взуттям та для забезпечення інших його потреб. Вказує, що вона сама не може оплатити всі витрати сина, а кошти, які сплачує відповідач, є недостатніми для утримання дитини. Відповідач сплачував аліменти у розмірі від 4 500 грн 00 коп. до 5 500 грн 00 коп, а оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх його доходів, що згідно довідки про зарплату відповідача буде становити 7 525 грн 40 коп. Вказує, що вона хоча й не погоджується із визначеним судом розміром аліментів, але вказаний розмір є більшим, ніж платив відповідач до ухвалення судом рішення. Проте вважає, що розмір аліментів у сумі       1/4 частини від усіх доходів відповідача є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку повнолітнього сина, який продовжує навчання.  
Відповідач  ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що він не надав доказів на підтвердження своїх доводів суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства. Заявлений позов ґрунтується лише на припущеннях позивача. Вказує, що суд обґрунтовано виходив із того, що у сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини, а тому участь батьків в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є рівною. Із наданої позивачем довідки вбачається, що її середньомісячний розмір доходу становить 10 000 грн 00 коп., а відтак 1/4 частина від цієї суми складає 2 500 грн 00 коп., в той час як 1/4 частина від доходу відповідача становить 11 200 грн 00 коп.  За таких обставин, на думку відповідача, суд обґрунтовано дійшов висновку, що стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі буде суперечити вимогам сімейного законодавства. Вказує, що при визначенні розміру аліментів, суд правильно взяв до уваги його матеріальне і сімейне становище, урахував принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, та його позицію про те, що він не відмовлявся від добровільної допомоги сину. Тому вважає, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його доходу, що забезпечить достатнє утримання сина обома батьками. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 22 липня 2000 року по 06 грудня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.26), який проживає з матір`ю.
Установлено, що з 01 вересня 2018 року ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія». Термін закінчення навчання - 2022 року, що підтверджується довідкою навчального закладу від 22 травня 2019 року                   (а.с.11).
У зв`язку із навчанням повнолітній ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до п.3.2 договору про надання освітніх послуг №4761593-2018/КПВтП, укладеного 09 серпня 2018 року між Київським інститутом інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» і ОСОБА_3 , вартість навчання за перший рік становить 22 700 грн 00 коп., а за кожний наступний рік навчання - 24 780 грн 00 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач  ОСОБА_2 працює у Профспілці залізничників і транспортних будівельників України, його сукупний дохід за період з січня по березень 2020 року склав 135 457 грн 05 коп., що середньомісячно становить 45 152 грн 35 коп. (а.с.93), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину у зв`язку з його навчанням.
Позивач ОСОБА_1 працює у товаристві з обмеженою відповідальністю  «Екомісто», розмір її доходу у період з 01 серпня 2018 року по 30 квітня 2019 року склав 100 186 грн 00 коп., що середньомісячно становить 11 131 грн 78 коп. (а.с. 30).
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що до повноліття ОСОБА_3 відповідач добровільно сплачував аліменти на його утримання, що підтверджується довідками про доходи та утримання аліментів за період з 2015 року по 2018 рік (а.с.88-91), а після досягнення ОСОБА_3 повноліття відповідач сам визначив розмір своєї участі в його утриманні та з січня 2019 року по вересень 2019 року, щомісячно, перераховував сину та позивачу ОСОБА_1 грошові  кошти у розмірі                    4 500 грн 00 коп., а з жовтня 2019 по березень 2020 року - розмірі  по 5 500 грн 00 коп., що підтверджується довідками про доходи та утримання аліментів за період з 2019 - 2020 роки (а.с.92-93).
Також судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.  
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх  повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:                1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Установивши, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, врахувавши, що після досягнення сином повноліття відповідач продовжує самостійно сплачувати кошти на його утримання, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитини та дружина, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а також те, що стягнення з відповідача  аліментів у заявленому позивачем розмірі буде суперечити вимогам сімейного законодавства щодо рівності участі батьків в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки  1/4 частина від суми доходу, яку отримує позивач складає 2 500 грн 00 коп., а                   1/4 частина від суми доходу відповідача складає 11 200 грн 00 коп., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23 травня 2019 року, і до припинення сином навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. 
Судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст.182, 199 СК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд  першої інстанції при визначенні розміру аліментів не з`ясував і не встановив розмір витрат відповідача на його батьків-пенсіонерів, в матеріалах справи відсутні довідки про розмір їх пенсій та не має доказів про розмір витрат відповідача на батьків і періодичність надання ним такої допомоги, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки зі змісту оскаржуваного  рішення  вбачається, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягнення з відповідача, суд першої інстанції не обгрунтовував свої висновки тим, що на утриманні відповідача перебувають батьки, які є пенсіонерами. 
Що стосується доводів про те, що суд не врахував того, що дружина відповідача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу від держави, то ці обставини не спростовують висновків суду про те, що дружина відповідача у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не працює та перебуває на утриманні свого чоловіка відповідно до вимог                   ч.2 ст.84 СК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував обставин щодо наявності у  власності відповідача майна, майнових прав, грошових активів, апеляційний суд не приймає до уваги, виходячи з такого.
Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивач не надала суду першої інстанції доказів про наявність у власності відповідача майна, майнових прав та грошових активів, а також не зверталась до суду з клопотання про їх витребування у порядку ст.84 ЦПК України.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави для збирання доказів щодо наявності у  власності відповідача майна, майнових прав та грошових активів.  
Також колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що повнолітній син сторін потребує значної суми коштів для оплати його лікування у разі хвороби, харчування, забезпечення його необхідним одягом, взуттям та для забезпечення інших його потреб, оскільки вказані витрати не мають правого значення при вирішенні позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, так як вони не відносяться до таких витрат у розумінні положень ст.199 СК України.
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий

Судді: