ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України 

20 листопада 2020 року
м. Харків

справа № 623/1478/20
провадження № 22-ц/818/4423/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство "Благоустрій міста Ізюма",
відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року в складі судді Винниченка П.П.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2020 року Комунальне підприємство "Благоустрій міста Ізюма" (далі – КП "Благоустрій міста Ізюма") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 3068,99 грн. 

Позовна заява мотивована тим, що КП "Благоустрій міста Ізюма" надає послуги з управління багатоквартирними будинками м. Ізюма. 01 липня 2019 року між Ізюмським міським головою ОСОБА_2 та КП "Благоустрій міста Ізюма" укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою в кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 та є споживачем цих послуг. Однак в порушення вимог законодавства боржник не сплачує їх вартість. Споживачу направлялись квитанції на оплату даних послуг з зазначенням суми боргу. Станом на березень 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 3068, 99 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за наданні послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 3068, 99 грн.

11 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 

Відзив мотивовано тим, що договір між ним та КП "Благоустрій міста Ізюма" не укладався. Вважає, що позивач ухиляється від свого обов`язку підготувати та укласти з ним письмовий типової договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. 

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року позов задоволено. З ОСОБА_1 на користь КП "Благоустрій міста Ізюма" стягнуто заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року по 31 березня 2020 року в розмірі 3068,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову КП "Благоустрій міста Ізюма".

Апеляційна скарга обґрунтована доводами, які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву. Крім того, зазначено, що судом першої інстанції не з`ясовано, хто є власником квартири, не встановлено осіб, які користуються пільгами за сплату комунальних послуг та не зазначено, які саме послуги надає КП "Благоустрій міста Ізюма". 

КП "Благоустрій міста Ізюма" рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду  апеляційної скарги має право  залишити  судове рішення  без змін,  а скаргу  без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України). 

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 та частини першої статті 369 ЦПК України. 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0573 від 26 червня 2019 «Про призначення управителя багатоквартирного будинку», КП "Благоустрій міста Ізюма" призначено управителем багатоквартирних будинків в м. Ізюмі Харківської області (а. с. 11).

Відповідно до додатку 1 до рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0573 від 26 червня 2019 року в переліку об`єктів конкурсу зазначено буд. АДРЕСА_1 (а. с. 11-12).

ОСОБА_1  є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 19 квітня 1996 року, виданого Ізюмським житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством (а. с. 42).

ОСОБА_1  зареєстрований за вказаною адресою та є споживачем послуг з управління багатоквартирного будинку, однак вказані послуги не сплачує (а. с. 17).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга  статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього  Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, в постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 524/5847/16-ц (провадження № 61-30563св18), від 20 лютого 2020 року у справі   № 554/608/19 (провадження № 61-11069св19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , отримує послуги з управління багатоквартирного будинку, однак не сплачує їх, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП "Благоустрій міста Ізюма" заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року по 31 березня 2020 року в розмірі 3068,99 грн.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, про відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не заслуговують на увагу, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що узгоджується з вказаними правовими позиціями Верховного Суду України та Верховного Суду. 

При цьому відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, не надав доказів ненадання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком, а також не спростував наведену позивачем  суму заборгованості.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення; визначено, що скаржник при подачі апеляційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3153 грн (а. с. 50-51).

Частиною другою статті 136 ЦПК України передбачено, що при відстроченні сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, судові витрати стягуються за судовим рішенням.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з  ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн на користь держави в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий сбір на користь держави за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн (три тисячі сто п`ятдесят три грн). 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака 
       
                                        О.Ю.Тичкова