ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1755/20	Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/1005/20 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря —Боднар Р.В.
та сторін — представника апелянта Головного УПФ України в Тернопільській області — Смільської В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/1755/20 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2020 року, ухваленого суддею Мельник А.В., повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа — Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

       у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: довідки про заробітну плату за 1979-2003, 2005 роки, яка додана до архівної довідки за № 03-11/С-312, виданої 18 червня 2015 року архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації, у якій його прізвище, записано « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », замість « ОСОБА_4 ». 
       В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що через наявність розбіжностей у написанні його прізвища у правовстановлюючих документах можуть виникнути певні труднощі при оформленні пенсії. На даний час підприємство у якому працював припинило свою діяльність, правонаступників не має, а том не може внести зміни у належні йому довідки про заробітну плату. 
       Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа — Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу — задоволено.
       Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Білорусь та мешканцю села Струсів, Теребовлянського району, Тернопільської області, довідки про заробітну плату за 1979-2003, 2005 роки, яка додана до архівної довідки за № 03-11/С-312, що видана 18 червня 2015 року архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації, у якій його прізвище, записано “ ОСОБА_2 ”, “ ОСОБА_3 ”, замість “ ОСОБА_4 ”.
       В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог заявника.
       В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної уваги тому факту, що у заяві про встановлення факту не подано жодних доказів про те, що архівна довідка № 03-11/С-312 від 18.06.2015 року, видана архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області належить саме заявнику.
       Також архівна довідка не є правовстановлюючим документом, а правовстановлюючим документом є трудова книжка в якій відображена трудова діяльність працівника.
       Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступив.
       У судовому засіданні представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області Смільська В.М. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.
        ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою складною 27 листопада 2020 року, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутність.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту належності заявнику ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за 1979-2003, 2005 роки, яка додана до архівної довідки за № 03-11/С-312, виданої 18 червня 2015 року архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації, у якій його прізвище, записано « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », замість « ОСОБА_4 », необхідно заявнику для подальшого оформлення пенсійної виплати, іншим способом це підтвердження здійснити неможливо. 
       З таким висновком погоджується колегія суддів.
       Судом встановлено, що згідно архівної довідки, виданої архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації 18 червня 2015 року за № 03-11/С-312, анкетні дані отримувача довідки вказано « ОСОБА_1 », а його прізвище за період його роботи 1979-2003, 2005 роки вказано « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 » (а.с. 10-14). ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 18 червня 1999 року Теребовлянським РВ УМВС України в Тернопільській області (а. с. 5-6).
       У трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої Струсівським спиртзаводом, прізвище, ім`я та по батькові заявника записано російською мовою « ОСОБА_6 , дата рождения 11.04.1960г., образование среднее, профессия специальность - газосварщик» (а.с. 7-9).
       Між сторонами виникли правовідносини зі встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документа, який регулюються нормами ЦПК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Положеннями ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено перелік справ, що підлягають розгляду в порядку окремого провадження, серед яких, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому засіданні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення(стаття 315 ЦПК України).
       Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення” від 31 березня 1995 року № 5, зазначено, що при розгляді справ про встановлення відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи у паспорті, у тому числі факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документи належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. 
       Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
       У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. 
        ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документу - довідки про заробітну плату за 1979-2003, 2005 роки, яка додана до архівної довідки № 03-11/С-312 від 18 червня 2015 року архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації Оскільки цей факт заявнику необхідний для проведення нарахування пенсії, адже наявні розбіжності у написанні прізвища заявника в архівній довідці та в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно для подальшого оформлення ним пенсії за віком.
       Згідно повідомлення, виданого Управлінням обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області від 02 липня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до поданої ним довідки про заробітну плату від 18.06.2015 року № 03-11/С-312 за період 01.01.1980 по 31.05.2005. Після проведення перевірки заробітної плати в Архівному відділі Теребовлянської РДА в акті зустрічної перевірки зазначено, що в книгах нарахування заробітної плати ДП «Струсівський комбінат продтоварів» за 1995-1999 роки (оптимальний період для розрахунку максимального для ОСОБА_1 розміру пенсії) прізвище ОСОБА_4 записане через букви «і», « ОСОБА_7 » (« ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 »). Для встановлення факту приналежності довідки про заробітну плату за вищевказаний період (1995-1999 роки) ОСОБА_1 запропоновано звернутися в органи судової влади (а.с. 15).
       Наказом № 15 від 20.02.2019 року Міністерства аграрної політики України припинена діяльність Струсівського комбінату продтоварів шляхом ліквідації.
        Таким чином, виправити описки та отримати належним чином оформлену довідку ОСОБА_1 не має можливості із-за ліквідації підприємства.
       Із досліджених письмових доказів встановлено, що розбіжності в написанні прізвища, у архівній довідці та доданій до неї довідці про заробітну плату з паспортними даними заявника - ОСОБА_1 , пов`язані із перекладом з російської мови на українську мову, носять лише формальний характер, враховуючи збіг інших даних, що стосуються особи.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - архівної довідки є обґрунтованими та доведеними у відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України належними, допустимими та достатніми доказами та з огляду на викладене, обґрунтовано задовольнив подану заяву про встановлення факту. 
       Заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо права заявника на призначення пенсії із врахуванням даних, що містяться у правовстановлюючих документах, про встановлення факту належності яких просив ОСОБА_1 у даному випадку не можуть бути підставою для відмови у задоволені заяви.
       При цьому, само по собі посилання заінтересованої особи на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору та бути підставою для застосування наслідків, передбачених частиною шостою статті 294 ЦПК України.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі “Проніна проти України”).
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
       
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області — залишити без задоволення.
       Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак