Ухвала
 
02 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 501/2072/16-ц
провадження № 61-14198св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Іллічівське міське управління юстиції,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Пушкарського Д. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року 
в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності, на який посилається позивач, на момент надсилання їй відповідачем заяви про сплату заборгованості та намір звернути стягнення на предмет іпотеки не минув. Пунктом 9.1 кредитного договору визначено, що договір діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальником. Кредит надано строком 
до 14 вересня 2017 року, отже, звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки, вживались кредитором у той час, коли кредитний договір та договір іпотеки були чинними.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року змінено 
в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , в решті рішення залишено без змін.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд із посиланням 
на позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-786цс17 (Постанова №6-786цс17, 643/4395/16-ц) дійшов висновку, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Крім того, сторони у справі домовились про можливість позасудового стягнення предмета іпотеки.
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що положення пункту 4.5 іпотечного договору не є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки 
до іпотеко держателя, оскільки вказане положення не є застереженням 
у розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачає один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Будь-яких угод які 
б посвідчували волю боржника на фактичну передачу предмету іпотеки іпотеко держателю в рахунок погашення заборгованості між сторонами не укладалось. Пред`явивши вимогу 04 серпня 2009 року про дострокове повернення заборгованості за кредитом, кредитор змінив строк виконання зобов`язання 
з 14 вересня 2017 року на 04 вересня 2009 року. Саме з цієї дати починається відрахування трирічного строку. На момент направлення вимоги 16 квітня 
2015 року новим кредитором та реєстрації прав власності на іпотечну квартиру 23 грудня 2015 року, строк давності, в межах якого кредитор мав можливість звернути стягнення на предмет іпотеки (з 24 липня 2010 року по 24 липня 
2013 року), вже минув.
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
 
Підстави для виклику сторін відсутні.
 
За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
 
З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.
 
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Іллічівське міське управління юстиції, про визнання дій іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки неправомірними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, призначити до судового розгляду.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська