КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7080/2020
                                                                                                            справа № 369/13916/18
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 12 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області, постановленого суддею Дубас Т.В. 26 листопада 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку,
У С Т А Н О В И Л А :
В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку. 
На обґрунтування позовних вимог вказував, що за актом відводу присадибної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку від 29.03.1998 позивач був наділений Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області земельною ділянкою 0,1500 га. 
За державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 003246, виданим Тарасівською сільською радою народних депутатів 20.02.2002 року вказану земельну ділянку було отримано позивачем у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1501 га.
На час виділення йому вказаної земельної ділянки під забудову ОСОБА_1 огородив огорожею та почав використовувати прилеглу до неї земельну ділянку орієнтовною площею 0,007 га, яка розташована з краю по АДРЕСА_1 . Ця ділянка нікому не належала та перебувала у землях запасу Тарасівської сільської ради. Позивач обгородив її, виполов бур?ян та засівав і кожного року збирав врожай.
Таким чином вказував, що позивач більше п?ятнадцяти років відкрито та правомірно використовував цю земельну ділянку для ведення городництва і фактично має набувальне право на земельну ділянку. Проте її отримати у власність не зміг.
З урахуванням наведеного, позивач просив суд ухвалити рішення про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.
 Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи. 
На обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для ідивідуального житлового будівництва 29.03.1998, яка оформлена у власність державним актом від 20.02.2002 (кадастровий номер 32222486601:01:003:54460), він також очистив  від сміття, огородив цільною огорожею та почав відкрито використовувати прилеглу до неї земельну ділянку площею 0,07 га, яка розташована з краю по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 32222486601:01:003:5230).
Проте суд з цих обставин не робить висновку та не встановлює, чи виникло у ОСОБА_1 право власності на землю в порядку набувальної давності. 
Зазначає, що місцевий суд правильно встановив, що рішення про надання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 або іншим особам, на час розгляду справи не приймалось. Земельна ділянка заходиться у власності Тарасівської сільської громади, а також не врахував, що відповідач - Тарасівська сільська рада на підставі цієї обставини визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , направивши до суду відповідне письмове звернення.
Проте і з цих обставин суд зробив неправильний висновок, вказавши в рішенні, що заяву Тарасівської сільської ради не можна вважати підставою для задоволення позовних вимог, при цьому не наведено належних аргументів. Єдиним доводом для прийняття такого рішення наведено те, що Тарасівську сільську раду іншим судовим рішенням зобов`язано прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . 
Водночас суд не звернув уваги та не надав оцінки тому, що вказане судове рішення не виконане і що земельна ділянка ОСОБА_2 у власність не надавалась, їй не належить, а перебуває у власності сільської громади і формально є вільною.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені,  як вбаається із зворотнього повідомлення Тарасівська сільська рада та ОСОБА_1 за вказаними адресами відсутні.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.
Представник 3-ї особи ОСОБА_2   ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом установлено, що земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 32222486601:01:003:5230 (площею з/д - 0,0700 га) для ведення особистого селянського господарства знаходиться в с. Тарасівка, Києво -  Святошинського району Київської області належить до комунальної власності.
Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку відомості про зареєстровані речові права в Національній кадастровій системі відсутні.
За актом відводу присадибної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку від 29.03.1998 ОСОБА_1 був наділений Тарасівською сільською радою Києво - Святошинського району Київської області земельною ділянкою 0,1500 га., про що йому було видано  державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 003246,   Тарасівською сільською радою народних депутатів 20.02.2002 року з кадастровим номером 32222486601:01:003:54460.
Як убачається із показів свідків, під час виділення ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки під забудову, позивач очистив  від сміття, огородив огорожею та почав відкрито використовувати також прилеглу до неї земельну ділянку орієнтовною площею 0,007 га, яка розташована з краю по АДРЕСА_1 . На даний час вказана земельна ділянка огорожена з обох сторін, оброблена для весняно - польових робіт та на ній знаходяться багаторічні насадження (плодові дерева). Вказана земельна ділянка суцільно огорожена з земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 .
Рішення Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області про  виділ позивачу  спірної земельної ділянки не приймалось.
Натомість, як убачається із договору № 788-2018 від 23.10.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «Геокадастр Плюс» був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 .
18.12.2018 Головне управління Держгеокадастру у Київській  області надало висновок №14049/82-18 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
18.12.2018 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Державному земельному кадастрі, з присвоєнням кадастровий номер 3222486601:01:003:5230, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.( а.с.121)
18.03.2019 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області про затвердження землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність.
22.05.2019 ОСОБА_2 подала запит на доступ до публічної інформації до Тарасівської сільської ради щодо надання протоколу порядку денного про включення питання ОСОБА_2 до сесії від 16.05.2019, поіменного голосування сесії про відмову ОСОБА_2 від 16.05.2019 та копію рішення про відмову надання дозволу на затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства.
30.05.2019 у відповідь на звернення ОСОБА_2 від 22.05.2019 Тарасівська сільська рада надала копію протоколу поіменного голосування від 16.05.2019 та повідомила про неможливість надання рішення через його неприйняття.
26.03.2019 р. представник останньої звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про самовільне зайняття земельної ділянки гр. ОСОБА_1 
13.05.2019 року листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.05.2109 № П-496/0-973/6-19 представника ОСОБА_2 повідомлено, що за результатами здійсненого державного контролю під час використання земельної ділянки з кадастровим номером 32222486601:01:003:5230 в с. Тарасівка, Києво - Святошинського району Київської області складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об?єктом земельною ділянкою від 08.05.2019 № 154-ДК/189/АП/09/01/-19.
Перевіркою встановлено що земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 32222486601:01:003:5230 (площею з/д - 0,0700 га) для ведення особистого селянського господарства знаходиться в с. Тарасівка, Києво -  Святошинського району Київської області.
Згідно відомостей Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку відомості про зареєстровані речові права в Національній кадастровій системі  відсутні.
Вказана земельна ділянка огорожена з обох сторін, оброблена для весняно - польових робіт та на ній знаходяться багаторічні насадження (плодові дерева). Вказана земельна ділянка суцільно огорожена з земельною ділянкою з кадастровим номером 32222486601:01:003:54460, що належить ОСОБА_1 .
Відповідно до наданого ОСОБА_1 акту обстеження земельної ділянки, що проведений депутатом Тарасівської сільської ради ОСОБА_5 від 17.04.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 32222486601:01:003:5230 використовується добросовісно, відкрито та безперешкодно гр. ОСОБА_1 більше двадцяти років та вказані багаторічні насадження (плодові дерева) висаджені ОСОБА_1 . 
Також виходячи із даного акту, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 32222486601:01:003:5230 та 32222486601:01:003:54460 використовуються як загальна садиба (домоволодіння) з розташованими на них будинками, господарськими будівлями і спорудами, багаторічними насадженнями.
Як убачається із рішення Київського окружного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 320/2734/19, яке набрало законної сили 21 жовтня 2019 року,  визнано протиправною бездіяльність Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, яка виявилася у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_2   від 18.03.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер:3222486601:01:003:5230.        
Зобов?язано Тарасівську сільську раду Києво - Святошинського району Київської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер:3222486601:01:003:5230.
Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року в справі №755/16913/16-ц.
У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, позивачу, який користувався спірною земельною ділянкою без належних правових підстав, було відомо, що земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади Тарасівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області. Отже, власник земельної ділянки був йому відомий, що за вказаних обставин унеможливлює набуття права власності на комунальну власність за набувальною давністю.
Для набуття права власності на земельну ділянку, яке перебуває у комунальній власності, існує порядок, передбачений Земельним Кодексом України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні визначені статтею 334 ЦК України правові підстави для задоволення позову.
Разом з тим, відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.
Аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку про те, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України).
Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов?язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.
Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року справа № 742/2916/15-ц, від 21 листопада 2018 року справа № 569/10861/16-ц.
Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші.
В силу положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на давність користування спірною земельною ділянкою надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов?язкової передачі земельної ділянки у власність.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення немає.
 
Керуючись ст.ст.   367, 374, 375  ЦПК України, колегіясуддів
 
                                                   П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
 
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови виготовлено  21 жовтня  2020 року.

 
Суддя - доповідач:

          Судді: