Ухвала
іменем України
09 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 734/3559/18
провадження № 51-3688ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
та ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2020 року,
встановив:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 
ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі – КК), та призначено покарання у виді 
5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки з конфіскацією майна, на підставі ст. 54 КК позбавлено спеціального звання «капітан поліції», ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368 КК, та призначено покарання 
у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади 
в правоохоронних органах строком на три роки з конфіскацією майна, на підставі 
ст. 54 КК позбавлено спеціального звання «лейтенант поліції», ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368 КК, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки з конфіскацією майна, на підставі ст. 54 КК позбавлено спеціального звання «старший лейтенант поліції». Також вказаним вироком вирішено долю речових доказів. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2020 року, апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 – без змін. 
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 серпня 2020 року захиснику ОСОБА_4 відмовлено в поновленні строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, а касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка подала касаційну скаргу.
04 листопада 2020 року захисник ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, 
у змісті якої наводить аргументи на обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Перевіривши порядок та строки касаційного оскарження відповідно до вимог  ст. 426 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, що її подала.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано особою протягом трьох місяців 
із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк із дня вручення йому копії судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду 
у визначений законом строк.
З тексту касаційної скарги вбачається, що захисник просить поновити йому строк 
на касаційне оскарження. Як на підставу для поновлення такого строку посилається 
на те, що під час проголошення рішення судом апеляційної інстанції, підзахисні були відсутні в судовому засіданні, про винесене апеляційним судом рішення їх було повідомлено поштою в квітні 2020 року, а договори про надання правової допомоги, 
в силу встановленого в Україні постановою Кабінету Міністрів карантину, були укладені з ними 31 липня 2020 року. Додатково зазначає, що інтереси засуджених представляв інший захисник, який своїми діями пропустив строк оскарження та тривалий час 
не виходив на зв`язок з метою розірвання договору про надання правової допомоги 
та передачі матеріалів провадження іншому захиснику.
Вказану причину захисник ОСОБА_4 вважає поважною для поновлення строку 
на касаційне оскарження.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього 
є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, 
чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання 
у принцип юридичної визначеності.
З системного аналізу кримінального процесуального закону випливає, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду 
у визначений законом строк. Крім того, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому, це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію. 
Враховуючи, що під час оголошення ухвали суду апеляційної інстанції був присутній захисник засуджених ОСОБА_8 , наведені захисником ОСОБА_4 причини пропуску строку касаційного оскарження не є поважними з огляду на положення ст. 117 КПК. Крім того, доводи про неможливість засуджених розірвати договори про надання правової допомоги з одним захисником та укласти їх з іншим, а також відсутність контактів зі своїм попереднім захисником з метою отримання від нього матеріалів справи для передачі новому захиснику, також не є такими, що слід визнати поважними, оскільки у засуджених було право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження згідно зі ст. 425 КПК, та можливість звернутися за допомогою до іншого захисника, з урахуванням ч. 3 ст. 43 та п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК та положеньЗакону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VІ від 2 червня 2011 року. 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи 
не знайшов підстав для його поновлення.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційну скаргу слід повернути захиснику в зв`язку з тим, що її подано після закінчення строку касаційного оскарження та відсутні підстави для його поновлення. 
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження судових рішень.
Касаційну скаргу на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 
11 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
та ОСОБА_7 , разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути захиснику ОСОБА_4 . 
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
ОСОБА_1 	   ОСОБА_2 	ОСОБА_3 	
Судді: