ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6029/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/708/20 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 300000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
з участю секретаря - Боднар Р.В. 
з участю сторін - представника відповідача Виконавчого комітету
Тернопільської міської ради Мелех О.Р., представника
позивача ОСОБА_1 - адвоката Притули О.Б., третьої
особи ОСОБА_2 ,         

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року, постановлене суддею Сташків Н.М. у цивільній справі № 607/6029/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» порушує передбачені ст.157 ЦК України її права, як матері, на спільне з батьком виховання сина та спілкування з ним, оскільки при його прийнятті не враховано ні строку тимчасового виїзду дитини за кордон, ні підстав виїзду, ні адреси та місця перебування дитини за межами України, а тому вона позбавлена права на інформацію щодо дитини та права участі у вихованні сина. Також, ні висновок, ні рішення Виконавчого комітету не містять жодного посилання на підставу прийняття такого рішення.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року № 255 «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для її тимчасового виїзду за межі України». Стягнуто з виконавчого комітету Тернопільської міської ради в користь ОСОБА_1 840 грн сплаченого нею за подання позовної заяви судового збору.
В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Тернопільської міської ради просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення Виконавчого комітету не є документом, який дає право на виїзд дитини за межі України. Даним рішенням лише затверджено Висновок Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для тимчасового виїзду за межі України, який відповідно до ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України дає право самостійно тому з батьків, з ким проживає дитина, реалізувати її право на оздоровлення та відпочинок. Разом з тим, основою для реалізації права дитини на виїзд за межі України з одним із батьків, з ким дитина проживає, є висновок служби в справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, який готується на підставі поданих відповідно до п. 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, документів. 
Вважає безпідставним висновок суду в частині подання заявником неповного переліку документів, передбачених п. 72-1 Порядку з посиланням на те, що інформація з “Укрпошти” стосується відправлення з іншою датою, ніж те, що було надіслано батьком матері дитини, оскільки відповідна інформація Укрпоштою була видана з помилкою, що підтверджує отриманий після прийняття оскаржуваного рішення лист “Укрпошти” від 18.06.2020 року № 2020061810104-В, з якого вбачається, що відправлення за № 4600309476605 датоване саме 17.02.2020 року, надійшло у відділення поштового зв`язку 19.02.2020 року та вручене адресату 13.03.2020 року.
Звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки обставині підтвердження ОСОБА_1 в судовому засіданні факту отримання нею листа про виїзд дитини за кордон та не спростуванню нею належними доказами усних заперечень, що отриманий лист містив іншу інформацію, ніж зазначена в долученому батьком дитини листі від 17.02.2020 року, на підставі якого був прийнятий відповідний висновок.
Безпідставним вважає й висновок суду в частині незаконності рішення Виконавчого комітету з посиланням на необґрунтованість підтвердження актом комісії місця проживання дитини з заявником за місцем їх фактичного проживання, а не за місцем реєстрації, оскільки п. 72-1 Порядку передбачає відвідування дитини працівниками Служби у справах дітей саме за місцем проживання, а не реєстрації. Той факт, що дитина з народження проживає за адресою АДРЕСА_1 позивач не оспорює, оскільки сама неодноразово зверталася до Служби у справах дітей з різними заявами, вказуючи місце проживання своєї дитини разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, на думку апелянта, безпідставними є висновки суду й щодо необґрунтованості доводів відповідача з приводу дати набрання рішенням виконавчого комітету від 25.03.2020 року № 255 законної сили, оскільки передбачений п. 72-1 Порядку відлік 10-денного строку для оскарження рішення проводиться з дня прийняття рішення, а не з дня отримання рекомендованого листа ОСОБА_1 . Крім того, датована 14.04.2020 року ухвала Тернопільського міськрайонного суду про відкриття провадження в даній справі, на адресу Виконавчого комітету надійшла лише 18.05.2020 року, що стверджується відповідним штампом у журналі реєстрації вхідної кореспонденції, у зв`язку з чим станом на дату видачі 08.04.2020 року копії рішення батькові дитини, Виконавчому комітету не могло бути відомо про факт оскарження такого рішення матір`ю, а тому на момент його видачі воно вважалося таким, що набрало законної сили.
Вважає, що оскаржуване рішення, як таке, що прийнято в якнайкращих інтересах дитини не підлягало скасуванню судом, оскільки рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоді унтересам останньої. 
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваного рішеня суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 20).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_4 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 18).        
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 52 від 29 січня 2020 року затверджено висновок органу опіки і піклування про встановлення участі матері ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_2 , а фактично проживають по АДРЕСА_1 (а.с. 44-46).
Зі змісту копії листа ОСОБА_2 , датованого 17 лютого 2020 року вбачається, що він повідомляє ОСОБА_6 про те, що їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається у ДЮСШ м. Тернополя, спортивна команда має заплановані турніри у травні 2020 року в Польщі, червні 2020 року в Болгарії, а також про запланований відпочинок із метою оздоровлення сина терміном 20 днів у Греції, Італії, Хорватії в період літніх канікул з 01.06.2020 року до 20.08.2020 року, в зв`язку з чим просить надати йому нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон (а.с. 47).
Згідно відповіді АТ «Укрпошта» від 16.03.2020 року за обліковими даними Укрпошти, відправлення № 4600309476605 від 06.02.2020 року надійшло 19.02.2020 року до відділення поштового зв`язку 46003 м.Тернополя та вручене адресату 13.03.2020 року (а.с. 48).
17.03.2020 року «ДЮСШ з футболу та інших ігрових видів спорту» у відповідній письмовій довідці підтверджено майбутню участь ОСОБА_3 у міжнародних турнірах 29-31 травня 2020 року в Польщі та 15-21 червня 2020 року в Болгарії( а.с. 53).
19 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради з заявою, в якій просив надати висновок про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України. Одночасно подав заяву про достовірність наданої ним інформації; повідомлення про відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини.
19.03.2020 року головним спеціалістом Служби у справах дітей К. Хоркавою здійснено візит за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що за вказаною адресою проживає малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , для дитини створені задовільні умови проживання (а.с. 51).
Того ж дня головним спеціалістом Служби у справах дітей К. Хоркавою проведено бесіду з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якої встановлено, що він відвідує секцію ДЮСШ з футболу, бере участь у змаганнях та турнірах, має бажання брати участь у змаганнях за кордоном (а.с. 52).
20 березня 2020 року комісія з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради прийняла рішення № 45 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для тимчасового виїзду за межі України» та вирішила доручити службі у справах дітей, управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати висновок служби та проект рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради про затвердження висновку (а.с. 54).
20 березня 2020 року Служба у справах дітей, управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради склала висновок № 453/04-243.1 про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 для їх тимчасового виїзду за межі України. Зі змісту висновку вбачається, що при його складенні службою вивчалась заява ОСОБА_2 та документи: копія паспорта заявника, копія свідоцтва про народження дитини, акт відвідування дитини за місцем її проживання (а.с. 9).
25 березня 2020 року Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення № 255 «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для її тимчасового виїзду за межі України». При його прийнятті розглянуто висновок від 20.03.2020 року “Про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України”, заяву ОСОБА_2 , документи передбачені пунктом 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», та інші документи, зібрані Службою у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Встановлено, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьком (а.с. 7).
Копія оскаржуваного рішення надіслана ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням та отримана нею 27 березня 2020 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що згідно долученої до апеляційної скарги відповіді АТ “Укрпошта” від 18.06.2020 року за № 1853-Г-2020061810104-В, адресованої ОСОБА_2 з приводу його звернення, що мало місце після прийняття судом рішення в даній справі, вбачається, що згідно з обліковими даними Укрпошти відправлення № 4600309476605 від 17.02.2020 року надійшло 19.02.2020 року до відділення поштового зв`язку 46003 м. Тернопіль та вручене адресату — 13.03.2020 року, в зв`язку з чим АТ “Укрпошта” просить не брати до уваги інформацію, надану в листі від 16.03.2020 року № 1853-Г-2020031310133 (а.с. 79).         
Також, отримавши на руки рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 березня 2020 року № 255 «Про затвердження висновку служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для її тимчасового виїзду за межі України», третя особа ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , 2008 р.н., двічі виїзджали за кордон на відпочинок (28.07.2020 року — в Республіку Польща, з 05.08. до 17.08.2020 року — на море в Хорватію), що стверджується відповідними відмітками в оглянутому судом апеляційної інстанції закордонному паспорті НОМЕР_1 , виданому 26.10.2017 року на ім`я ОСОБА_3 .         
Згідно вимог ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
У відповідності до п. 1 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866, комісія з питань захисту прав дитини є органом, що утворюється головою районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади.
Відповідно до п.п. 2 п.4. Типового положення комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання щодо підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України. 
Висновок Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду за межі України готується на підставі поданих заявником документів відповідно до п. 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866.
Пунктом 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» передбачено, що для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи:
-заяву;
-копію паспорта заявника;
-копію паспорта дитини (у разі наявності);
-довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання);
-довідку про реєстрацію місця проживання дитини;
-копію свідоцтва про народження дитини;
-копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності);
-підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності);
-копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги).
Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатка 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади:
-про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України;
-про відмову у затвердженні такого висновку.
Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є:
-неподання заявником документів, передбачених цим пунктом;
-наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини.
Районна, районна у м. Києві та м. Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає.
Служба у справах дітей в день прийняття рішення/розпорядження інформує про нього:
-заявника - засобами телефонного зв`язку;
-того з батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі коли місце його проживання відоме) - шляхом надсилання йому копії рішення/розпорядження рекомендованим листом.
У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України.
Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником подано не всі передбачені п. 72-1 Порядку документи необхідні для затвердження висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений на підставі наявних у справі доказів та відповідає вимогам закону.
Встановивши, що лист ОСОБА_2 , яким повідомлялося ОСОБА_1 про наміри виїзду з неповнолітнім сином за межі території України та який Виконавчим документом при прийнятті оспорюваного рішення взято до уваги, як визначений п. 72-1 Порядку доказ наявності підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України, адресований 17.02.2020 року, в той час як відповідь АТ “Укрпошта” від 16.03.2020 року стосувалася відправлення № 4600309476605 від 06 лютого 2020 року, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку що заявником ОСОБА_2 не було подано усіх передбачених п. 72-1 Порядку документів для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України, наслідком чого відповідно до вимог закону є прийняття Виконавчим комітетом рішення про відмову у затвердженні відповідного висновку.
Вірними колегія суддів вважає й висновки суду першої інстанції в частині безпідставності доводів позивача та її представника щодо незаконності рішення Виконавчого комітету з посиланням на не зазначення у ньому конкретних строків та країн перебування дитини за кордоном, підстав виїзду, адрес та місць перебування дитини за кордоном, а також - конкретного абзацу 5 ст. 157 СК Україн, якими визначені строки перебування дитини за кордоном без згоди матері (не більше одного місяця чи більше одного місяця), оскільки вищевказаною нормою закону встановлено, що питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця самостійно вирішує той з батьків з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, - у разі, у разі якщо інший з батьків не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, а на строк до одного місяця і більше — у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості. 
З урахуванням того, що викладені у постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року в справі № 643/1090/17 року висновки, про необхідність застосування яких вказувала в позовній заяві ОСОБА_1 , стосувалися інших правовідносин в частині надання дозволу одному з батьків на виїзд за кордон з дитиною без згоди іншого з батьків, спір про які вирішувався судом між батьками, в той час як у даній справі предметом оскарження є рішення органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини, а не вирішення спору між батьками щодо виїзду за кордон без згоди одного з них, вірними, на думку колегії суддів, є й висновки суду першої інстанції в частині безпідставності застосування до правовідносин у даній справі вищезгаданих висновків Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги Виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо неврахування судом при прийнятті рішення тієї обставини, що рішення Виконавчого комітету не є документом, який дає право на виїзд дитини за межі України, оскільки ним лише затверджено Висновок Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про підтвердження місця проживання дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для тимчасового виїзду за межі України, який відповідно до ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України дає право самостійно тому з батьків, з ким проживає дитина, реалізувати її право на оздоровлення та відпочинок, а тому, саме висновок є основою для реалізації права дитини на виїзд за межі України з одним із батьків, з ким дитина проживає, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються змістом п. 72-1 Порядку, який передбачає видачу заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону завіреної в установленому порядку після набрання ним законної сили саме копії рішення (а не висновку).
Такими, що підлягають відхиленню є й доводи апеляційної скарги відповідача в частині безпідставності висновку суду щодо подання заявником неповного переліку документів, передбачених п. 72-1 Порядку з посиланням на те, що інформація з “Укрпошти” стосується відправлення з іншою датою, ніж те, що було надіслано батьком матері дитини, оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про те, що інформація Укрпоштою була видана з помилкою на час розгляду справи в суду першої інстанції не було. Відстежити надісланий ОСОБА_2 рекомендований лист з відповідним номером відправлення на сайті Укрпошти на час розгляду справи апеляційним судом не представляється можливим у зв`язку з закінченням встановленого законом строку зберігання такої інформації, хоча на час розгляду справи судом першої інстанції така інформація могла бути надана відповідачем, чого зроблено не було. А тому, колегія суддів вважає, що отриманий після прийняття оскаржуваного рішення лист “Укрпошти” від 18.06.2020 року № 2020061810104-В, з якого вбачається, що відправлення за № 4600309476605 датоване саме 17.02.2020 року, надійшло у відділення поштового зв`язку 19.02.2020 року та вручене адресату 13.03.2020 року, як такий, що поданий з порушенням порядку подання доказів не може бути взятий апеляційним судом до уваги, як доказ направлення батьком ОСОБА_2 матері ОСОБА_1 повідомлення, передбаченого абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України.
При цьому, сам по собі факт не надання на підтвердження своїх заперечень позивачем ОСОБА_1 письмового доказу отримання листа іншого змісту, ніж долучений до матеріалів справи лист третьої особи ОСОБА_2 від 17.02.2020 року, на думку колегії суддів, не є достатньо підставою для висновку, що ОСОБА_2 надсилався позивачу ОСОБА_1 лист аналогічний за змістом тому, що був долучений ним до матеріалів справи. Не зважаючи на те, що п. 72-1 Порядку передбачає направлення одним із батьків передбаченого абзацом першим ч. 5 ст. 157 СК повідомлення іншому з батьків звичайним рекомендованим листом, однак за наявності судового спору й заперечень ОСОБА_1 щодо змісту листа, саме на відправника ( ОСОБА_2 ) покладається обов`язок доведення належними і допустимими доказами, що 17.02.2020 року ОСОБА_1 надсилалося саме повідомлення, передбачене абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України, а не будь-яка інша інформація, доказом чого міг би бути опис вкладення, що надсилається цінним листом, а не наявна у справі копія самого листа.
Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги відповідача в частині безпідставності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заперечень відповідача з приводу набрання рішенням Виконавчого комітету від 25.03.2020 року № 255 законної сили, оскільки факт набрання законної сили даним рішенням жодного правового значення для з`ясування обставин, що стосуються предмета судового розгляду, не має. Даний факт має значення лише для з`ясування обставин реалізації заявником прийнятого рішення, що в жодному випадку не свідчить про законність останнього. Разом з тим, встановлені в ході апеляційного розгляду справи факти реалізації третьою особою ОСОБА_2 оскаржуваного рішення для виїзду дитини за кордон на відпочинок у період знаходження справи в суді підтверджують те, що якнайкращі інтереси дитини на період, який просив батько в листі від 17.02.2020 року були збережені, оскільки двічі син їздив з батьком у відпустку за кордон, а поїздка на футбольні турніри не відбулася в зв`язку з карантином, а не з вини позивача.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині безпідставності посилання суду першої інстанції, як на додаткову підставу для визнання рішення Виконавчого комітету незаконним, на необґрунтованість підтвердження місця проживання дитини з заявником за місцем їх фактичного проживання, а не за місцем реєстрації, оскільки з урахуванням тієї обставини, що дитина з народження проживає за адресою АДРЕСА_1 , що не оспорюється позивачем, яка сама неодноразово зверталася до Служби у справах дітей з різними заявами, вказуючи місце проживання своєї дитини разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , і з урахуванням вимог п. 72-1 Порядку, який передбачає відвідування дитини працівниками Служби у справах дітей саме за місцем проживання, а не реєстрації, такі дії комісії лише усувають розбіжності між місцем реєстрації і фактичним місцем проживання заявника ОСОБА_7 і його дитини й в жодному випадку не свідчать про факт неподання заявником інших передбачених ст. 72-1 Порядку документів в частині реєстрації місця проживання заявника та дитини. Однак, беручи до уваги встановлення судом факту неповідомлення ОСОБА_1 , сама по собі вищевказана обставина не може вважатися підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, рішення суду першої інстанції, скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, не підлягає.
Прийняття судом апеляційної інстанції постанови про скасування рішення Виконавчого Комітету в даній справі не позбавляє третю особу ОСОБА_2 звернень у майбутньому з відповідними заявами до органів опіки та піклування для підтвердження місця проживання неповнолітнього сина з ним з дотриманням порядку, визначеного законом. 
Керуючись ст.ст 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Тернопільської міської ради — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2020 року —залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах, понесених ними.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Дата складання повного судового рішення 16 листопада 2020 року.

Головуючий 
Судді